121 



dra delarna for att bilda Belemnitens stora, friimie 

 kammare, Innehallande bliicksacken och andra vi- 

 scera. Ytan af rostrum iir fint kornig och visar 

 stundiim svaga spar af karl-intryck, som bevisa, 

 att den varit betackt med organiserad membran. 

 Rostrum behaller alltld sin form, medan phragmo- 

 coneii ar mer eller mindre platt-tryckt, der dess 

 kammare icke genom infiltration aro fjllda med 

 krislaller; detta bevisa r att rostrum ej fatt nagon 

 forokning i vigt och fasthet genom oorganisk pro- 

 cess efter doden. Septa i phragmoconen besta af 

 perlemor med ett tunnt lager af hvitt, pulverar- 

 tadf iimne pa bada ytorna, som dock sallan ar 

 bibehallet. Holken bestar af ett tunnt lager af 

 ^^blandadt albuminost och opakt kalkartadt amne,** 

 bekladt med peilemor, men med en gulaktig, slat 

 ytire yta. — Platt var den forsta, som, i Phil. 

 Trans. 1764, visade, att rostrum var bildadt af man- 

 tcln hos en Mollusk, Walch i Knorrs Recueil de 

 Monumens de Catastrophes etc. 1768, och Guettard 

 i Mem oi res sur diflPerentes parties des sciences et 

 des arts, 1783, framstallde phragmoconen; Miller 

 och Deluc jemforde den med Sepian, BucklAnd, 

 Philos. Mag. N. S. 1829, och Agassiz, ib. 1834, upp- 

 tiickte blacksacken och holkens f ram re forlangning. 

 Blacksacken saknas hos Ammoniten, Orthoceratiten, 

 Baculiten, Ammoniten etc., hvarfore Owen i Zool. 

 Trans. II, forde Belemniten jemte Spirula till Di- 

 branchiaterna, och med voN BucH (Isis XXI) visa- 

 de, att den var en inre snacka. Ett af de nu be- 

 skrifna exemplaren visar phragmoconen, blacksac- 

 ken, den muskulosa manteln, en liten del af huf- 

 vudet, och en storre eller mindre del af sex ar- 

 mar med dubbla alternerande rader af horniga ha- 

 kar. Manteln synes forst hafva blifvit forvandlad 

 till adipocire och sedan blifvit bracklig. Dess utat 



