140 



hvilka de stodja sig. Fa inonogiafier, nied de aii- 

 sprak sorn dessa, am sa fyllda aF villfarelser, hvilka 

 ocksa Alder och Hancock i A. N. H. XII, 233, 

 XIV, 125 och SoULEYET samniastades XiV, 342 samt 

 Comptes rendus 1844, 355, snart efter deras publi- 

 cerande skjndade att papeka. Eolidina ar en Mo- 

 lis, hos hvilken, liksom_ hos de ofriga, Q. ofver- 

 sett bade tarm och anus, som ligga pa hogra si- 

 dan, men oratt tillagt en anus posticus terminalis 

 och en gemensam randkanal, i hvilken tarmgienarna 

 skulle forena sig, hos hvilken han tagit luggappa- 

 raten for mage, tungan for en slukad fisk, ofver- 

 sett horselorganerna, och troligen, oakladt rattelser, 

 felaktigt beskrifvit k6nsorganernc|_. Hos alia de of- 

 riga bar Q. forbisett hjeitat med det arteriella sy- 

 stemet. Det vill till och med synas som om 

 alia dessa djur skulle ega verkliga vener och 

 icke blott de af Q. beskrifna stora sinus venosi. 

 SoULEYET anfor, att om man hos den stora ^Eolis 

 Cuvieri injicerar hjertats ventrikel, uttranger inje- 

 ctionsfluidum i d jurats yttre betackningar, och bil- 

 dar dervid strommar, latta att folja till galarna. 

 Fran viscera, sardeles ovarium, ses ocksa sma ve- 

 nosa karl afga till yttre betackningarna. Men ve- 

 nerna aro svara att se, emedan deras vaggar aro 

 ytterst nara forenade med omgifvande vafnader. — 

 Att den bruna massa, som omgifver karlen i ga- 

 larna, ar lefvern anser S. som otvitVelaktigt, men 

 visar, att deraf foljer belt enkelt, att dessa forgie- 

 ningar, som alltid oppna sig i magen, aro gall- 

 gangar, som aro stora, och ej, sasom hos andra Mol- 

 lusker, smaningom forenas till en enda stam. Phyl- 

 lirhoe har i sjelfva verket en mangd caeca, som 

 hvart for sig mynna in i magen; det ar dessa cae- 

 ca, som hos Eolidia hafva, sa till siii^andes, drlfvit 

 ut hudbetackningen. — Hvad sarskilt Actaeon be- 



