- 217 



u|>ptiickt pa tusen eng. mil afstaiid, och ga trettio 

 generationer tlllbaka, omtalas aldrig nagon nybil- 

 dad 6. Yissa korallklumpar, som sedan urininnes 

 tlder iiio kanda under vissa namn, hafva aldrig 

 niarkbart foriindrat form. — QuOY och GaimArd 

 liafva uppgifvit djupet for de lefvande, refbildande 

 korallerna till fern eller sex famnar. CoUTHOUY 

 anser delta for ringa , men satter dock deras ytter- 

 sta griins mot djupet till bogsl 120 — 130 fot. Inom 

 delta afstand fran ytan varierar temperaturen ej 

 obetydligt. Vid 1()° sydl. lat. var den vid ytan 

 27^7 C, vid 78 f. 24°,4 C, vid 600 f. IS^s'c, 

 och vid £00 f. 8",9 C. Starkast och frodigast aro 

 korallerna vid 18 — 50 f . , och den tcmperatur i 

 hvilken de bast trifvas lorde ej iinderstiga 24^ C, 

 denna ma intraffa mer eller m indie djtipt, ly det 

 synes vara snarare temperaturen an djupet, som 

 begransar deras liflighet. Men man IrafFar ej sal- 

 Ian korallbaddar af flera hundrade fots maktighet, 

 och i de aldre jordlagren fossila biiddaraf annu slorre 

 tjocklek. Delta kan forklaras endast med Darwins 

 genom geognostiska iakttagelser beslyrkta antagande 

 af en langsam sankning, hvarvid ytan genom lang- 

 sam lillvaxt bailer sig i den niveau der koralldju- 

 ren biist kunna lefva. Och det iir utan tvifvel an- 

 markningsvardt, alt, sasom Couthouy anfor, "Pau- 

 motu", infodingarnas benamning for en vidstrackt 

 grupp af lagunoar oster om Tahiti, iir sammansatt 

 af "Pan", forlorad , ocli "Molu", 6, och alt sagor 

 om ofversvamningar, mycket liknande (U^n om Deu- 

 calion och Pyrrha, aro allmanna pa flera oar. 

 Nar elter denna sankning foljde en langsam hoj- 

 ning, kom slutligen refvets yta till valtenytan, och 

 olvt'r den, hvarvid de ofversla djuien dogo ut. All 

 denna hojning varit ganska vidstrackt, till och med 

 mera .in Darwin antagit, bevises af lerbaddur nara 



