149 



viitska. Midi emol stjelkeii ses eti i unclad area, der 

 en klyfoppning sednare bildar sig. Antalet nl' iig- 

 geii i hvarje sack ar olika, stoire niir djiirel ar 

 kraftigaie; de ligga deri utan ordning — Utveck- 

 I'ngeiis iiiomeuter iiro foljande. Chorion iitvidgar 

 si^r sa att aaaet i)lir ovalt: xikllus, aniui riind , iii- 

 tager f aF rumnul, viil oir.skrirven , men vilellus- 

 hinnai) kan i( ke frainstallas elitiru den otvifvelak- 

 tigt ar ilev. Mcllanrumiiiet niellan viiellus ocli 

 chorion fylles med en agghvitarlad vatska, som icke 

 lillkonimer alienast genoiu imbibition utitVan, ulan 

 genom afskiljning in- vitclltis, i hvars rnellanruni 

 den loiut befann sig (albumen?). Vitellus vidgas 

 (6 — 10 tim.), forlorar sin spheriska form, dess ele- 

 nienSer itfiagsna sig Iran livaranda, doss konturer 

 bli ojcnuia, Jjusare stiiUen bli niiirkbara. Froblasa 

 och fVoflack forsvinna forst nu, saledes icke straxt 

 efter befruktningen ; deras plats iir lylld med storre 

 och mindre celler och korn ; vitellus blir Ijvit. Fran 

 vitellusmassan skilja sig 2 — 8 eller flera klumpar at' 

 celler, hvilkas hogst besynnerliga sjelCstaudiga ut- 

 veckling till paras iter (?) ar beskrifven ofvan p. 70, 

 Den forsta klyfningen intriider pa 14:de — i6:de tim- 

 man, uiar bestiimd riktningj dervid uppsta tva mer 

 eller mindre likstora, knappt sammcnhangande ku- 

 lor; vitellus-hinnan ej miirkbar. Klyfningen fortfar, 

 ofta oregelmassigt , alltid genomgaende, de sarskilta 

 kulonia plattas mot hvarandra, men om de skiljas 

 at dor vitellus, ruttnar, och infusorier infinna 

 sig. I kulorna ses inga klara flackar. Nar klyf- 

 ninirc!) [jar kommit till mullbarformens stadium, iiro 

 de saiskiha kuloina ater likstora, hvarje kula ar 

 omuiiven af en e<>en hinna, och innehaller vanli- 

 iien tvis i hvarandia "ein^^eschachtelte" celler. Vid 

 denna period, 4:(le dagen, afgar ur vitellus en li- 

 ten rund bliisa , som nagon tid klibbar vid doss 



