II 



maiisAidrar sokt sitt skjdd, och fuiinit hvad 

 de sokte. 



Jag liar hastigt ofverfarit Academiens for- 

 fliitna tider ; men jag liar ofverfarit dem med 

 samma Ijufva kaiisla, som man vid aldre kr 

 SterkalL'ir for minnet sin friska och starkt fram- 

 skjutande ungdom. Yi hafva emedlertid sett 

 hvad vSra foretradare, trogna sitt antagna val*- 

 spr&k, lemnat oss att varda ; kommande slag ten 

 skola domma huru vi de ^tagna foiibindelserna 

 uppfyllt. 



Vid erinran af Academiens utmarktare Le^ 

 damoter, faster sig uppmarksamheten otvunget 

 vid de tvenne skiljaktiga vagar, pa hvilka de 

 egentligen i sin verksamhet framg^tt: den ena 

 Liotta forskiiingens , den andra tillampningen 

 deraf till Samhallets gemensamma angelagenhe- 

 ter. Begge aro lika vigtige och oundganglige : 

 iiigendera kan Samhallet umbiira, och den ena 

 Ian ej umbiira den andra. Upp& begge erfor- 

 dras det forstandets Ijus och caracterens stjrka , 

 for att kunna genomtranga och at sig forvarfva 

 en uthallande uppmiirksamhet; men haru skiija 

 de sig icke, b&de i forem^let, i utofningen och 

 i foljderna. 



Vetenskapsmannen kiinner ingen grans for 

 sin fria forskning: hela verlden st&r honom op- 

 pen, och det goda ban formar utratta, tillhor 

 alia: bans misstag blott tilJhora honom sjelf. 

 -Har bans blick trangt djupare i naturens gom- 

 mor, an bans foregaiigares, sa faster sig upp- 

 tacktens vigt vid bans person. Hans ryktbarbet 

 *n§las ej pa ett pergament, som formultnar; 



