M. H. 



j\Xan liar i sednare tider stundom hort den 

 sats yrkas , att veteuskapernes helgedom hor- 

 de uteslutaiide bevaras af de fa personer, 

 som hufvudsakligast egnat sig ^t bemo- 

 danden till deras utvidgande; att endast 

 det practiska resultat de gifva, borde blifva 

 allmanhetens egendom, och att den halfva 

 kunskap , som forvSrfvas af vetenskaps-alska- 

 re och diletlanter, niera foranleder till miss- 

 tag an till nyttigt anvandande, mera skadar 

 5n gagnar, 



Denna sats ar riktig eller oriktig allt ef- 

 ter den olika asigt man bar af vetenskaper- 

 na. Den ar oriktig , da vetenskaperna hetrak- 

 tas s&som en samling af erfarenhet , en sam- 

 lad kmiskap om phenomen> frSn hvilka man 

 soker sluta till orsakerna och frSn dessa till 

 lagarna. Hvarje afven obetydlig samling af 

 kmiskap ar dk en forvarfvad intellectuel for- 

 mogenhet, ledande till Ijusare begrepp, re- 

 digare Ssigter och storre anvandbarhet* Den 

 halfva kmiskap, den larde foiddmer hos di- 

 lettanteiij var nSgon gin g den hogsta lar- 

 dom ; och livad som nu utgor ett hogre mStt 

 af kunskap, blir i kommande tidehvarf Ster 

 endast halfhet. I de fall ^ter, da vetenska- 

 perna aprioriskt construeras fr^n en allman 

 grundprincip , och der speculationen, imotsatt 



