IJi 



fatt iiamil af liciclattiica; man liar ftinnit ott 

 satt att rena ocli concentrera den dcri hc-^ 

 fiiitliga attikan till den grad , att den ej al« 

 lenast kan anvandas till vanliga Imsliga be- 

 lief, ehuru den likviii alltid at (odamnen 

 meddelar en ringa bismak, vid livilken man 

 suart vanjer sig> Utan ocksa till en stof 

 mjingd techniska andamal for ftirgerier, till 

 beredniiig af bljsocker, biyhvitt o. fl. be- 

 lief. Huru deniia reningsmethod i Frankrike 

 verkstalies ar ej fidlt kiindt, Atminstone 

 icke huru den tillg^r pk nagra stallen^ der 

 sjran kan beredas till ett ytterst lindrigt 

 pris, och der man af denna reningsmethod 

 gor en liemlighet. Man uppger att det 

 skall ske pa foljande .^iitt: Deu orena trad* 

 attikan miittas med slackt kalk, blandas se*. 

 dan med en upplosning af glaubersalt, hvar- 

 vid svalVelsyrad kalk falles och orent attik- 

 syradt natron erhaiies i losriingen. Detta 

 afdunstas till torrhet, rostas derpA lindrigt 

 och under stiiiidig omroring i jernpannor, 

 insatte i en galer-ugn^ hvarvid den vid* 

 buanda oljan forstores, det flygtigaste deraf 

 rokes bort och Aterstoden biir till det me*- 

 sta oloslig i vatten; men littiksyran skyd*- 

 das af alkalit for fdrstoring vid denna tem- 

 peratur. Derpa upploses den svartnade na- 

 got koliga massan i vatten och silas ^ hvarefter 

 iosningen blandas med en behorig qvantitet 

 svafvelsyra och destilleras i kopparkarl med 

 hatt och kylrdr af tenn* •— * Destillatet ifr 

 vida starkare an vanlig attika> farglost och 

 af en foga empyreumatisk lukt. 



Man hade i Frankrike funnit, att om 

 lott inlagges for (jn ganska liten stund i 



9 



