i4<5 





deremot ar en forenmg af helt annan art. 



Dess myckenhet i urinen stSr icke i forhdl- 



lande till uriiiamnets, och Prout anfor, att 



liaii ofta, hos personer med aniag till steu 



at' phospliorsyrade jordsalter, fuiinit urin- 



amnet i s& stor qvantitet, att det, efter 



urinens blandiiing med salpetersjra, kristalli- 



serat utan foregaiigen afdunstning. Fore- 



iiingen af salpetersjra med urinamne be- 



star, efter Prouts forsok, af en atom syra 



med 3 atomer urinamne, eller i vigt af 



47.37 d. saipetersyra och 52.63 d. urin* 



amne. Beraknas detta efter motsvarande 



nitraters sammansattning och syrets i sy- 



ran forhallande till syret i basen, sS in- 



traifar det temmeligen niira, men visar att 



syrehalten i urinamnet utfallit n^got for 



ringa. 



Acide Prout har dessutom npptackt en nv sv- 



i)our- , ., , 1 -^^ „ '^ 1 *^ 



|ri^ue.ra, som budas genom salpetersyrans Sverkaii 



pa urinsyran. Den har en rod farg och 



har derfore blifvit kallad Acide pourprique* 



Han tror att denna syra bildas i urin i li- 



ten qvantitet och orsakar den roda tegel- 



fargen hos urinens sediment. VAUQUEtm 



har bestridt riktigheten af denna upptackt 



och funnit, lika med Proust, att den roda 



fargen ar ett i alkohol losligt fargSmne och 



att den syra, som af saipetersyra med urin- 



syra blidas, har helt andra egenskaper an 



Prout uppgifvit. Amnet ar annu outredt. 



AcWe Da Scheele upptiickte urinsyran och 



„^^u"g beskref dess egenskaper '^), anmarkte han 



att denna syra i distillation producerar eu 



*) K. Vetensk. Acad. HandL Tor 5r i77«. 



I 



