ner , IivarifrAn enhetsmAttet till de ofriga Plane- 

 ternas afstand ensamt kan beslammas, liar i ett 

 sekel gifvit anledniiig till lilia grannlaga som Lost- 

 samma operationer, och hvad Svcnska Rcgerin- 

 geii samt deiina Kongl. Acadcmie alVen hidra- 

 git till deras utforande, skall alltid blifva sd inyc-i 

 ket mera markvardigt, som ur Svanbergs Grad* 

 rncitning, jernlord antiiigen med den i Peru cUcr i 

 Frankrike ellcr i Ostindieii, kan dragas ett resultaC 

 for J or dens afp/attnin^, Iivilket narmast instam- 

 irier med hvad man erhailer sa viil genom Eqvi^ 

 noctiernas precession och Jordaxelns nutation, 

 som af de bSda vigtiga eqvationerna i Man-Theo- 

 rien, hviJka, den ena for longituden och den an- 

 dra for latituden, aro beroende af Jordens skap- 

 uad. Om delta synesbevisa, att Jorden verk- 

 ligeu vore ett Solidum Revoiutionis, sa horde 

 den Meridian-Ellipticitet, hvilken af hvarje en- 

 skildt gradmiitning, utan jemforelse med nSgoii 

 annan, harledes dermed vara forenlig inom de 

 trangre griinsor, som af mojJiga instrument-feJ , 

 refractions- eller hasniatnings-osakerhet kunde 

 foreskrifvas. Den Franska och Engelska grad- 

 mjitningen iiro i detta haiiseende ensamt anviind- 

 bara derigcnom, att flere mellan de jtteista be- 

 lagna punkter blifvit till sin latitud astronomiskt 

 bestiimda; men dil den foira ger en polar-afplatt- 

 ning = T5^ och den sednare tvartom en cqva* 

 torial-afplattning zz -^j , ar en sadan anomalie 

 endast forklariig genom local-attractioner , har- 

 rorandc af Jordens olikartadt modifierade tathet, 

 eller ock af en verkligt oregelbuiiden configu- 

 ration, och motsager da, Atminstone partielt, den 

 form for jordytan , hvilken genom revolution af 

 en ellips kring dess mindre axel skuUe kuanat 

 uppkomma. 



