391 



sltjmm m- uppfyklt doraf ocli livarje korn, slort som 

 ell halft knappnalshiifvud, innohaller eU anfal infusorier. 



Wernkcks undersokningar hafva visat, att f\eva Oeoirraflsk 

 af Ostersjons infusorier lorekomma i sotvattnen vid ^ni'ng' 

 Sallzbiirg. Bland dessa iiro flera t. ex. Peridinium 

 furca och Michaelis, som lysa bade i Oslersjon och 

 vid Saltzbiirg, P. Lucina endast vid Saltzburg, men 

 icke Proiocentrum micansj Ehrenbkrg Berl. Ber. 

 1841, 109. 



Ehrenijkrg liar afven genonn bidrag fran skilda 

 verldsdelar ganska mycket ulvidgat kannedomen otn 

 del mikroskopiska lifvets geografiska utbredning. Han 

 har gifvit forleckningar ol'ver Mexikanska former, 

 Berl. Ber. 1840, 158, Nord-Amerikanska ib. 1841, 

 139, 20!, samt Asialiska och Austrah'ska ib. 1842, 

 269. — Jfr. Busk om Afrikanska infusorier till en 

 del identiska med dem i det svenska bergmjolet, A. 

 N. H. iX, 430. 



Foregaende arsberattelse omtalar, p. 428, upp- 

 tackten af fossila infusionsdjur, lager af kiselmjol och 

 polerskilTer i Italien, Tyskland och Sverge. Sedan 

 doss har man funnit dylika af Ehrenberg mikrosko- 

 piskt undersokla lager i Amerika, I. c. 1841, 139, i 

 Frankrike ib. 1842, 270, i England ib. 337 och pa Ir- 

 land enligt Drummond, Mag. N. H. 353. Till de aldra 

 markvardigaste hora likval lagren i Beilin och pA 

 Liineburger Heide. Del forra ligger omkring 15 fot 

 under jordylan och ar 5 fot maktigt, men pa flera 

 slallen, der det fyller kiltelformiga insankningar, san- 

 nolikt vida maktio^are. Det sednare ar omkrins: 40 

 fot maktigt och har en hogst betydlig ufstrackning. 

 Begge lagren besla likval icke uteslutande af doda 

 djur, utan till en stor del af annu lefvande, aflings- 

 fora, hos hvilka afven rorelse var markbar. Genom 

 undersokning pa stallet har E. ofvertygat sig, att 

 lagret pa Luneburger Heide pa intet vis ar nagon 



