100 



tentnm det omslutcr. Alt den forfl^ter kan ej vara 

 ett bevls dercmot. Manga membianer upplosas pa 

 sadant salt i attlksyra; om vattnet bar saninia ver- 

 kan pa andra annu finare membraner, ar sadant 

 val intet skal att uteshila dem fran dessa bildnin- 

 gars antal. — Hvad angar den dubbla granslincen, 

 sonri vissa mlkrografer fordra sasom kannetecken pa 

 en membrans tlllvaro, skola vlsserbgen kraftigare 

 instrumenter fordubbla niangen nu enkel linea, ocb 

 dessutom : celler, blasor m. m., hvilkas membraner 

 anglfvas endast af en enkel linea, bafva en sferisk 

 form ocb aro fyllda med ett medium af nara samma 

 IJLisbrytning som membranen. Men pa en glaskula 

 kan man blott med yltersta svSrighet se den dubbla 

 konturen af glasets tjocklek, ocb om den ar full med 

 vatten ar det omojligt. 



Delningen fortgar nu, inom de tva elementerna, 

 i det cellerna aftaga i storiek, tilltaga i antal. De 

 klara, periferiska cellerna fa smaningom afgjord 6f- 

 vervigt. 1 stallet att de, i ett agg af 24 kulor, 

 intogo endast fjerdedelen af hela massan, bilda de, 

 nar 48 kulor aro tillstades, en rundad, nagot till- 

 plattad discus, i bvilkens midt de morkare central- 

 cellerna bilda en framstaende uppbojning. 1 midten 

 af denna forbojning ses ett aflangt tomt mellanrum, 

 en oppning mellan cellerna, genom hvilken man ser 

 konturerna- af de ccller, som utgora disken. Denna 

 oppning ar mahanda uppkommen genom afgangen 

 af en genomskinlig blasa, sadan som Dumortier 

 (Mem. Brux. X) ocb Pouchet (A. S. N. ser. 2, X, 

 63) sett bos Lymnaeus, Van Beneden bos Limax 

 (Arsb. 1840 — 2, 219), Nordmann (Arsb. 1843 — 4^ 

 149) bos Tergipes. YoGT, som bekraftat dess td^H 

 varo bos Limax, bar icke sett den hos Actaeon. — 

 De periferiska cellernas slora ofvervigt barror icke 

 fran en hastigare klyfning, de beballa samma storlek 



