98 



del leninar do slorre, for all bilda cgna sferer, 

 som spela en egen role under ulvecklingens sediiare 

 torlopp. 



Ty fran denna tid och under de foljande sta- 

 dierna kan man urskiija tva olika elemenfer, besta- 

 ende, det ena af de storre kulorna med kornrikare 

 innehall, det andra af de mindre, hvilkas innehall 

 ar mera klart. Skilnaden i slorlek utjemnas snart, 

 men innehallcts karakterer besta lange och tydligt. 

 Med anledninsj af deras blifvande forhallanden bora 

 de kallas: de storre, opaka, centrala kulorj de min- 

 dre, klara, periferiska. 



Delningen fortgar nu inom begge. Forst dela 

 slg centralkulorna, hvardera 1 tva, sa att de blifva 

 lika stora med de periferiska. Derpa fortgar del- 

 ningen jemnt inom bada elementerna, men de morka 

 centralkulornas massa blir storre an de periferiskas, 

 sa att, nar gulan bestar af 12 — 24 kulor, intaga de 

 centrala trefjerdedelarna deraf. 



Nar de begge elementerna blifvit ratt tydliga, 

 och forst da, erhalla kulorna yttre hyllen, som vid 

 delningen i 24 kulor blifva mycket synbara, och 

 framtrada ganska skarpt, om man da dodar aggen. 

 Kulorna hafva saledes blifvit verkliga celler, med 

 en klar blasa till karna, ett mer eller mindre koin- 

 rikt innehall, och en cellmembran. 



Bildnino^en af dessa celler ar saledes sadan som 

 VoGT forut skildrat den hos Alytes. Yare sig att 

 den genomskinliga kiirnan (bar en blasa) ar eller 

 icke ar primus motor vid kornens gruppering till 

 kula, ar eller icke iir attraktionens medelpunkt i 

 cellen, visst ar, alt cellmembranen bar bildar sig 

 langt ifran karnan, omkring ett granulost conten- 

 tum, som existerar forut. Enligt den af Schleiden 

 och Schwann uppstiillda theori, hvars allgiltighet 

 ej sallan blifvit betygad, bildas membranen i ome- 



