85 



och U. arduslanus Reignier. Om man doppar en 

 brun U. pictorum under nagra sekunder i rait hett 

 vatten, och derpa medelst en peusel med saltsyra 

 bestryker den annu beta och vata musslan, forsvln- 

 ner oijonblickliii^t den bruna farijen och den nor- 

 mala gula aterkommer. Derpa torkas den annu heta 

 musslan med en linnelapp, men skoljes icke forut, 

 emedan derigenom fargen ater fordunklas. Pa sam- 

 ma vis forvandlas den svartbruna U. ater till en gul, 

 gronstralig mussla, men den sekundara, morka Fiir- 

 gen forsvinner har icke sa lalt soni hos U. pictorum. 

 Pa den normala fargen hos unga exemplar har sy- 

 ran intet inflytande. Den morka fargen synes sa- 

 ledes vara ett orenande iimne, som ingar en kemisk 

 forening med periostracum och som viker for ke- 

 miska medel. Unionerna hafva nastan alia en gul 

 hufvudfiirg och grona stralarj endast U. margaritifer 

 och sinuatus hafva en primar morkbrun farg. En 

 verklig primar variation ses mest hos den grona 

 fargen, och musslor, som lefva i stora insjoar, sakna 

 ofta grona stralar. Allgem. deutsche Nalurhist. Zei- 

 tung, II, 16. 



Shutti.eWORTH har undersokt I igamentets by gg- Ligamen- 

 nad hos Cyrene, Gnathodon och nagra andra slag- 

 ten; Verhandlungen d. schweitz. Gesellschaft, Win- 

 ter! hur, 1846. 



Barkow meddelar i silt arbete: Der Winter- Viuter- 

 schlaf nach seinen Erscheinungen im Thierreich, 

 Berlin 1846, foljande om Mollusker. Vinterdvala 

 kanner man hos arter af Limax, Helix, Succinea, 

 Clausilia, Paludina, Lymnaeus, Planorbis. Dess tid 

 ar olika for olika arter. Helices gomma sig under 

 jord, H. nemoralis en till fyra tum djupt, serdeles 

 der de aro skyddade mot regn; H. pomatia samlar 

 sig i hopar undei- mossa och blad, alltid mot sol- 

 sidan, och der de aro sakra for ofversvamning. De 



