ijenom sin rorelse bestanimci bildniiiixen af kiirl- 



vaggar, iir det tydligt, alt lacuncrna forst bora for- 



vandlas till ror der, hvarest stiomnicn ar hastigasl 



och starkast, d. v. s. narmast det padrifvande or- 



ganet, lijertat, att saledcs artererna bora visa sig fiore 



venerna. Sa ar det ocksa. Hos Crnstaceerna iiro 



artererna ganska f'ullkomliga, venerna endast lacu- 



ner, sa bos Spindlarna, och nier eller mindre hos 



Molluskerna, och nar vener aro tillstiides jcmte ar- 



terer, hafva dc mycket tunnare vaggar, liksoni ar- 



terernas vaggar iiro i hjcrtats narhet fastarc an i 



deras yttersia forgreningar. Pa samma salt, oin det 



ar retningen af blodets beroring som framkallar 



bildningen af kiirlvaggar, ar denna verkan starkare 



hos den naringssaft, som iipplagit syre i galarna, och 



saledes bora, nar cirkulationens centripetala del straf- 



var att bilda karl, de vagar, som ga fran galarna 



till hjertat, vara de forsta, som forvandla sig till 



dutna karl. Och sa forhaller det sig hos Mollusker 



och Crustaceer. Blodkiirl med egna vaggar bora 



saledes anses som lacuner, modifierade genoni ,ut- 



vecklingen af en viifnad pa de vaggar, som begransa 



deras kavitet, och enligt all sannolikhet framkallas 



bildningen af dessa vaggar genom blodstrommens 



retning pa omgifvande organiska delar. Skilnaden 



mellan en vascular och lacunar cirkulation iir sale 



des icke sa stor, som den synes vara. Vi veta Jul 



att afven hos menniskan och de hogre vertebra 



terna slutningen af kaviteterna, och serskilt af blod 



oniloppets kiirl, icke iir fullkonilig, utan att dera 



viiggar iiro att betrakta som fina silar eller filtra, 



men hvilka icke genomsliippa blodkulor, utan endast 



serum och andra mera fluida iimnen, och denna 



slutning iir ofullkomligare hos iiskar och salama 



dren, der fargade insectioncr sa liitt bilda extrav 



aatcr. 



n 



I 



