vener fora det tillbaka; stundom finnas vener, men 

 endast for en del af blodbanan, och abdominal- 

 kaviteten utgor en annan del deraf, en reservoir for 

 blodet pa samma gang som den ar visceralhala. Hos 

 rjggradsdjuren slutligen ar blodet upptaget ofverallt 

 i ett system af slutna kiirl. Pa samma satt full- 

 komnas blodomloppet hos vertebrater under utveck- 

 lingen. I kycklingens blastoderm bestar det venosa 

 karlnatet i borjan af ett system af olikstora lacuner, 

 som urholkas i diskens vafnad, och som sta i hogst 

 oregelbundet samband med hvarandra. Sednare ut- 

 vecklas en hinna kring dessa kanaler, och de blifva 

 karl. Saledes substitueras i djurklassernas uppsti- 

 gande fo-ljd, som i utvecklingens gang, ror, karl, for 

 enkla lacuner. Man vet, att om hos menniskan en 

 retande vatska, t. ex. pus, bryter sig en vag emel- 

 lan organerna, ar denna vag i borjan en oregel- 

 bunden lacun i cellviifven, men denna lacun isolerar 

 sig smaningom och forvandlar sig till en rorformig 

 kanal, omgifven af en falsk membran, fullkomligt 

 skild fran omkringliggande delar. Det ar varstrom- 

 mens retande inflytande, som bestammer bildningen 

 af denna anomala hinna, och afskiljandet af en egen 

 kavitet, i form af karl. Pa samma satt, nar vissa af 

 vatska befuktade delar gnida emot hvarandra, be- 

 kladas de med hinnor, som slutligen, ofvergaende 

 fran den ena pa den andra, bilda ett slags falska 

 synovial-sackar. Saledes, sa snart som ofta ater- 

 kommande rorelser uppsta emellan vaggarna af en 

 kavitet och en retande vatska hopad i dennas inre, 

 strafva dessa vaggar att beklada sig med en hinna, 

 och for att bestamma blodomloppet till en ofver- 

 gang fran det lacunara till det vascuiara, behofves 

 endast blodets retande intlytelse, da det ar i rorelse 

 pa ytan af de vafnader, mellan hvilka dessa lacuner 

 aro tillstades. Om sa ar, om det ar blodet, som 



