122 



stiier, och som likviil redan borrat sig in. — ■ Till- 

 varon af nagot surt losningsmedel har icke blifvit 

 bekraftad genom kemisk undersokning. Det borde 

 ocksa, om det fiinnes vara af den natur att kunna 

 losa kalk, skiffer (schale), sandsten, kiselgrit och 

 trad, men likval icke angripa djurets egen snacka. 

 Och bkval, nar tva Saxicaver sammantrafTa i halorna, 

 ses den ena genomtranga den andras skal. Dessutom, 

 nar gangar motas, aro kanterna alltid niycket skar- 

 pa, hvilket talar for friktion, men mot kemisk upp- 

 losning, bksom tillvaron, i bottnen af halorna, af 

 ett fint pulver, som brusar med syror. Den losande 

 afsondringen skiille jii dessutom bb'fva i hog grad 

 utspadd af det alltid tillstades varande vattnet, t. ex. 

 i koraller. Teredo ar full af fin span, men som 

 icke tjenar djuret till foda. — Flimmerrorelsen ar 

 alltfor svag, att kunna utfora borrningen. Man vet, 

 att kolen af ett seglande fartyg kan inom fyra eller 

 fem manader forstoras af Teredo, och annu hasti- 

 gare borrning an fores of van af QuAtrefages. Flim- 

 merhSr finnas dessutom visserligen pa foten, men 

 icke pa sifonerna och manteln. Patella har, sasom 

 sannolikt alia Gastropoder, cilier pa fotens under- 

 sida, men de halor hon bildar aro egentligen ring- 

 formiga intryck af mantelranden, inom hvilka den 

 yta af stenen, som motsvarar foten, iir upphojd, 

 d. v. s. mindre djup an ringen. Men manteln, som^ 

 framkallar denna ring, saknar flimmerhar, och del 

 stiille i stenen, som motsvarar de med flimmerha/ 

 betiickta galarna, ar utn)arkt icke af en urholkning, 

 utan af en upphojd rand. Dessutom aro deaf flim- 

 merrorelsen framkallade strommarna ett intet mot 

 de af ebb och flod och andra hafvets rorelser for- 

 orsakade, sa att Patellans plats borde snarare befin- 

 nas upphojd an insankt. Slutligen aro markena efter 

 Pateller tecknade med ytterst fina rispor, som fran 



