382 



Vitellusliinnan genomskinlig, striiktiirlos; froblasan, 

 helagen tiitt intill densamma, i midten; froflacken 

 svagt granulerad, med mork rand. Gulan — som 

 liel ocli hallen ar "bildningsgula" (Bildungsdotter), 

 ty narlngsgula saknas — bestar af 1) genomskin- 

 liga, rnnda, morkt begransade korpuskler, { sa stora 

 som en niensklig blodkula, icke blasor, utan solida 

 fetlkroppar, lullkoraligt losliga I aether; mellan dem 

 ligger 2) en klar, genomskinlig, segfljtande protein- 

 artad substans, och 3) sma morka molekuler, som 

 vid 400 ggrs forstoring visa sig endast som svarta 

 punkter. — Forsta forandringen ar att froblasan for- 

 svinner, hvilket sker under ollka (enomener. Stun- 

 dom sker det sa, att blasans konturer blifva sma- 

 ningom otydliga, den klara flacken i gulan, der 

 blasan ligger, blir grumlig, af fettkulor, sa att man 

 slutligen, afven vid kompression, icke kan urskilja 

 blasan. Det ser sa ut, som om blasans inneliall, ef- 

 ter membranens forsvinnande, bredde ut sig och 

 blandade sig med gulan. Stundom, och oftare, for- 

 svinner blasan med foljande fenomener. Da den 

 klara flacken, der blasan ligger, gar bort, upptrada 

 samtidigt, i samma trakt, tva, tre eller flera sma 

 flackar, mindre och mera utspridda ju flera de aro. 

 Deraf visar sig gulan Ijusflackig, och vid kompres- 

 sion ofvertygas man, att de Ijusa flackarna hiirrora 

 af rnnda klara kroppar, som alldeles likna de klara 

 karnorna i de blifvande klyfningskulorna eller fro- 

 flacken, hvilken dock nu alldeles saknas. Om en 

 af dessa klara kroppar utsattes for stark kompres- 

 sion, tryckes den atskils som en seg kropp, utan 

 att forete sig som bristande blasor. Utpressad ge- 

 nom en springa i vitellushinnan, sonderfaller en sa- 

 dan kropp, under gynnsamma forhallanden, i tva 

 lika eller olika delar, som oftast ater taga rund 

 form. Kemiskt forhalla sig dessa kroppar likt fro- 



