390 



an den loira, an den sednare af dessa foi njei , och 

 ofverga fian den ena till i\en andra, t. ex. pa ena 

 sidan liafva en klar rand, pa den andra vartlika 

 utvidgnlngar. Ocksa har Reichert aldrig verkligen 

 sett den formenta membianen; han vill endast aF 

 oFvan anforda forhallanden och kulornas skarpa be- 

 griinsning bevisa dess tillvaro. Men en seg, agg- 

 hvitartad substans kan liitt antaga en sadan form, 

 t. ex. det utdiifna innehallet aF flera slags celler 

 eller af ror, eller aF encelliga inFusorier, sasom 

 Stentor, Bursaria, Opalina etc. — Ett annat bevis 

 for klyFningskuloi'nas membranlosa nalur bgger i 

 deras beskafFenhet hos djur med partiel klyFning. 

 Har aro neml. de Forsta stadiernas klyFningskulor 

 inga isolerade kulor, utan klotsegmentFormiga npp- 

 hojningar pa det i klyFningen ingaende partiet, soin 

 utan grans oFvergar i det parti aF gulan, soni icke 

 deltar deri. — Reichert forklarar kulornas Forok- 

 ning sa, att tva mindre uppsta i en stone. Sa sker 

 det ingenstiides, utan oFverallt genom delning vm- 

 gefiir pa samma satt som inFusorier dela sig, i det 

 en tvarFara uppstar, som gar pa djupet och skiljer 

 dem i tva halFter. Detta kan nied latthet iakttagas. 

 — Att karnorna verkligen aro blasor, kan med be- 

 stamdhet bevisas; membranen urskiljes tydligt, och 

 genom endosmos och exosnios kan man Framstalla 

 dem storre och mindre, uppsviillda eller saiiiman- 

 krympta. Karnornas nucleolcr, hvilkas allmanna 

 Forekommande bestrides aF Reichert, liro vasendt- 

 Jiga elementer. Visserligen ar det, hos manga djur, 

 omojligt att varsebli dem, bkasom i de mindre och 

 minsta klyFningskulorna, men detta bevisar intet mot 

 de manga bevisen [)a deras tillvaro. Kot.tjker har, 

 utan undantag, Funnit dem hos Rana esculenta och 

 temporaria, Slrongylus auricula ris, Ascaris acumi- 

 nata, nigrovenosa, dactyluris, Sepia officinalis, Helix 



