567 



polyper, t. ex. SaiciiiLila, anlai dct epiclermala scle- 

 lencljjinet en amiau form. Huden utbreder sig till 

 en tunn iiiautel, soin (orenar iiidividerna, och denna 

 mantel bildar pa sin iindra yta en f'oljd af liori- 

 zontala, ofver hvaraiidra (oljande lager, som, vanli- 

 gen foga fasta, bladiga eller spongiosa, sammanhan- 

 gande eller periodiskt afsalta, Tylla mellanrummen 

 mellan polypariterna, livilkas baser de omfatta. Dessa 

 aCsattningar kallas peritheca. Dess yngre lager aro 

 vanliijen mera kornioa ocb tatare an de aldre, hvil- 

 ket visar, att bildiiingen icke blir liflos, utan atmin- 

 stone under en tid bar ett vegetativt lif. — Dermal- 

 sclerenchymet visar sig mycket olika. An ar det ofull- 

 stjindigt forkalkadt, sasom Alcyoniernas ocb Gorgo- 

 niernas polyparoid, an fullstandigt forkalkadt till ett 

 stenbardt polypariuni, som iir kompakt ocb oafbru- 

 tet, eller genombrutet af bal, eller spongiost, eller 

 sammansatt af kamstiillda taggar. Det vaxer nem- 

 ligen genom kalkdelars afsattning i den mjuka sub- 

 stansen pa tva olika siUt. I ena fa Met ar ossifika- 

 tionen diffLis ocli miliar; den sker pa manga iso- 

 lerade punkter, i det sma oregelbundet rundade 

 massor bildas, bvilka forlangas i olika riklningar 

 till tiiberkler eller grenar, af bvilka en eller annan, 

 genom en slags knoppning, i sin ordning blir en 

 medelpunkt, fran bvilken ntga nya tuberkler ocli 

 grenar, tills en bar ocb der ansviilbl ocb grenig 

 liten "nodule" uppkommer, men dennas tillvaxt af- 

 stannar snart, ocb dessa noduler forblifva isolerade 

 fran bvarandra, endast forenade genom omgifvande 

 mjuka delar; nar dessa upplosas, faller polyparoi- 

 den isar. I det andra fallet, i egentliga polyparier, 

 sker ossifikationen lokalt ocb irradierande, i det att 

 den, genom bildning af greniga noduler, sasom i 

 forra fallet, atgar fran en enda punkt, bvarifran 

 den fortsattes i ett sam man bang, sa att bos den 



