123 







kunde faae Indpas i Islaenderne ved deres egen Uforsigtig- 

 hed?" leg skal ikke vove, at give mit oprigtige Svar 

 paa dette Spergsmaal, ferend Laeseren er bleven lidt mere 

 forberedt ved en Raekke oplysende Meddelelser. 



Vi ville da nu see hen til, hvad der allerede laenge 

 har vakt Mistanke om, at idetmindste de fuldkomnere byg- 

 gede Indvoldsorme , saasom Rundormene (see Pag. 113), 

 dog vel i alle Tilfaelde kun opstaae paa samme Maade 

 sora Dyrene i Almindelighed, altsaa ogsaa i alle Tilfaelde 

 oprindelig stamme fra en ligeartet Indvoldsorm i et andet 

 Dyr. Fordi en saadan ftundorm, nemlig Guineaormen , 

 virkelig vidstes at bore sig ind udvendigtfra , kunde man, 

 sora allerede anfart, ingenlunde vaere berettiget til at an- 

 tage noget Lignende for Rundormene i Almindelighed. 

 For en 17 Aar siden havde jeg rigtignok fundet en anden 

 Rundorm boret halvt ind i Huden af en Ulk; men denne 

 Rimdorm herte dog idetmindste til samme Slaegt (Filaria) 

 som Guineaormen. Denne hele Slaegt syntes altsaa kun 

 noget tiegentligt at henhere til de sande Indvoldsorme. 

 Da man senere fandt, at ogsaa de i vort Drikkevand af 

 og til forekommende lange Traadorme (Gordius og den 

 naerstaaende Slaegt Mermis) bore sig ind i de i Ferskvan- 

 det levende Insectlarver, saa kunde dette heller ikke endnu 

 berettige til at antage en Indtraengen ad denne Vei som 

 gjeldende for Rundormene i Almindelighed, men man 

 maatte dog tilsidst ved disse Opdagelser blive noget mere 

 tilgaengelig for den Mistanke, at de idetmindste ad andre 

 Veie kunde trsenge sig ind i Legemet. Mistanken om en 

 mulig Overgang af Spolorme fra et Individ i et andet fandt 

 desuden en vis Bekraeftelse i den Omstaendighed, at navn- 

 lig Menneskets Spolorm h0rer til de Indvoldsormearter, 

 der ogsaa forekomme i Dyrenes Tarmrer, og det be- 



