der den Maerkelighed , at den styrter saa langt ud fra 

 Fjeldvaeggen , at man kan gaae ganske tar indenfor; dens 

 Fald er omtrent 200 Fod. Ligesom Fosserne altid frem- 

 byde et majestaetisk Syn, der nedvendig faengsler enhrver 

 Betragter, saa viser deres Skjenhed sig i sit fordeelagtig- 

 ste Lys, naar Solen spiller med Regnbuens Farver i den 

 store Vandmasse, der tilsidst falder ned som et Hav af 

 glimrende JEdelstene. Stormer det staerkt, saa er Vandet 

 ikke istand til at falde lige ned ; men det pidskes ud 

 til Siderne og fordeles som Taage i Luften, saa at Fossen 

 ikke naaer mere end omtrent det Halve af sit Fald. 



Indsoerne have saedvanlig Afl0b ved en Aa, som Sor- 

 vdgs-valtn paa Vaag0 og Lejnna-vattn paa Str0m0; men 

 der findes ogsaa en anden Slags Indsoer eller Fjeldvande, 

 paa FaBreisk "tjorn" (udt. : tjodn) ; de ere fordetmeste 

 kjedelformige og have intet Afleb. Langs opad Fjeld-Si- 

 derne bliver man paa mange Steder smukke, gr0nne Mos- 

 pletter vaer, som betegne fremvaeldende Kilder, en Her- 

 lighed, hvormed Landet er vel forsynet, og det iiskolde, 

 klare Vand, som de indeholde, kan ikke findes bedre no- 

 gensteds. Der findes ogsaa nogle varme Kilder deroppe, 



og den bekjendteste af disse er den saakaldte " Varma- 







kelda" ved Fuglefjord (Fuglafj6r5ur) paa 0ster0. Den lig- 

 ger omsrent 30 Fod over Havet, og Etatsr. Forchhammer 

 fandt dens Temperatur at vaere 14,9 R. medens Luftens 

 ikke var mere end 6,1 R. Paa Str0m0 og Vaag0 fin- 

 des ogsaa nogle mindre betydelige varme Kilder, hvis Tem- 

 peratur dog er lavere end Varmakeldas. Denne Kilde 

 er et almindeligt Forsamlingssted for den faer0iske Ung- 

 dom, som drager derhen ved St. Hansdags Tider til Dands 

 og Lystighed. Hermed er ogsaa forbunden Tro til Van- 

 dets laegende Kraft. Da naesten alle Aaerne have et 



