51 



vilde vi see, at de naevnte Organer under Talen under- 

 kastes h0jst forskjellige Omvexlinger i Form; at disse 

 Formforandringer derfor ikke kunne sammenfattes under 

 enkelte Regler, men maa opfattes og beskrives for hvert 

 enkelt Bogstav for sig. En udtemmende Fremstilling deraf 

 kan det imidlertid ikke vsere et populaert Foredrags Sag at 

 give, og jeg skal derfor her kun give enkelte Hovedtraek, 

 der let ville kunne erindres, idet Enhver, der maatte enske 

 at gjenkalde dem i sin Erindring, blot beh0ver at stille sig 

 foran et Spejl og der udtale Bogstaverne hajt. Man vil 

 da paa sig selv kunne see og tydeligen bemaerke, at de 

 ,,selvlydende u Bogstaver, Vokalerne, ere Toner, der ved 

 den snevrere eller videre Gjennemgang, som enten Tun- 

 gen eller Laeberne eller begge tilsammen tilstaae dem, blive 

 forskjelligen artikulerede og derved frembragte som saer- 

 skildte Lyd. Man vil bemaerke, at Stemmebaandene frem- 

 bringe den samme Tone ved alle Vokaler, men at denne 

 Tone paa forskjellig Maade bliver ledet over Tungen og 

 paa forskjellig Maacle tilstedet Udgang mellem Laeberne. 

 Saaledes er den mellem Laeberne dannede Aabning videst 

 ved Udtalen af Vokalen A, noget mindre ved E, og 

 endnu mindre ved I ; den er ganske lille ved og naesten 

 reent lukket ved U. Gjennemgangen mellem Tunge og 

 Gane er derimod videst ved U, noget mindre ved 0, endnu 

 mindre ved A, dernaest ved E og snevrest ved I. De 

 imellem de naevnte Vokaler liggende, nemlig ^E, og Y, 

 opfattes rettest ved Sammenligning med de tilsvarende 

 Mellemtoner i Musikken, og de saakaldte Diphthonger be- 

 have ikke videre at omtales, da jeg antager, at dette vild- 

 ledende Udtryk for en Dobbeltvokal har ophert at existere 

 som grammatikalsk Begreb. De ,,medlydende" Bogstaver, 

 Konsonanterne, udmaerke sig ved, at de naar de staae isole- 



4* 



