55 



straebte mig for at gj0re Dem klart, at Dyrene frembringe 

 Toner paa selvsamme Maade som Mennesket, og dette 

 var nedvendigt, thi vi vide alle, at visse Dyr kunne frem- 

 bringe Toner. Men medens jeg nu omhandler Sproget, 

 gaaer vel denne Afdeling lid, siden det da er Noget, som 

 Alle vide, at Dyrene ikke have Sprog, at det netop er et 

 af Menneskenes vigtigste Fortrin for Dyrene, at de have 

 Sproget? Ja denne Anskuelse er ikke blot rodfaestet i Pu- 

 blikum, men den har i den Grad faaet Indpas overall, at 

 endnu den Dag idag enhver Physiolog af den aeldre Skole, 

 og altsaa de Physiologer, der nyde starst Anseelse mellem 

 Publikum, stadigen gjentager og docerer denne Saetning, 

 der naesten *er en Troesartikel og som saadan ikke behever 

 at bevises. Jeg skal imidlertid tillade mig her at under- 

 kaste dette Spergsmaal en Provelse og derved fremstille 

 for Dem de Grunde, der have ledet mig til at vaere af en 

 modsat Mening, og jeg skal gjere det saameget dristigere, 

 som hertil ikke udfordres specielle Fagkundskaber, og saa- 

 ledes Enhver kan vaere berettiget til at tale med. For 

 imidlertid at have et fast Udgangspunkt skal jeg holde mig 

 til den Fremstilling, som Physiologiens haederlige Repraesen- 

 tant i Danmark har givet af dette Forhold, da den natur- 

 ligviis er alle Danske bedst bekjendt. 



Forelobigen maa det bemaerkes, at Spergsmaalet om 

 Dyrene have et Sprog eller ikke, der kunde synes ikke at 

 vaere megen Strid vaerd, faaer en saerdeles Vigtighed ved 

 de Slutninger, man deraf igjen kan uddrage med Hensyn 

 til Forhoidet mellem Instinkt og Aand, idet paa den ene 

 Side Nogle paa det Ivrigste s0ge at vindicere Sproget og 

 dermed den dette betingende Aand for Mennesket, og paa 

 den anden Side Andre gj0re sig al Umage for at godtgjere, 

 at Dyrene ogsaa have Sprog og derved bevise, at ogsaa 



