56 



de have Aand og ikke udelukkende styres af Instinktet. 

 Ude af Stand til at benegte, at Dyrene have Meddelelses- 

 midler til hverandre , og saaledes en Art Sprog, adskiller Prof. 

 Eschricht mellem Sprog og Sprog; han siger, at der existerer 

 et Fornuftsprog, som der existerer et Instinktsprog. Det 

 ferste, der er det, som er eget for Mennesket, bestaaer af 

 saeregne Tegn for abstrakte Begreber saavelsom for kon- 

 krete Gjenstande, medens derimod Instinktsproget , der er 

 nok for Dyrene, kun bestaaer af uvilkaarlige Yttringer af 

 en Harmoni mellem Sindets og Legemets Bevaegelser. 

 Menneskene have ikke alene faaet Fornuftsproget for sig, 

 men de have endog Instinktsproget, thi det er gjennem 

 det, atDyret forstaaer Mennesket og hanDyret, det er ved 

 det, at Barnet Iserer Fornuftsproget, thi det spsede Barn, 

 der endnu ikke har laert Betydningen af Moderens Ord, 

 forstaaer dem dog godt ved det ledsagende Blik, Minespil 

 og Betoning, det smiler ved hendes kjaerlige Ord og grae- 

 der ved de haarde. 



Jeg troer d'Hrr. ville indsee, at dette Raisonnement 

 er uholdbart, thi selv om vi nu vilde see bort fra den for- 

 0vrigt ikke uvigtige Bemaerkning, at et Instinktsprog dog 

 ogsaa er et Sprog, og at efter den givne Definition af In- 

 stinktsproget dette ufejlbarligen vil slaae over til at blive 

 et Fornuftsprog, hvis Dyret formaaer at tolke ikke blot 

 dets 0jeblikkelige Sindsstemning, men ogsaa den Sinds- 

 stemning, det var i for en Time siden, eller den, det 

 kunde onske at komme i, selv om vi vilde see bort fra 

 dette og blot sperge, hvorledes man er falden paa denne 

 Tanke, at Dyrene ikke havde et Fornuftsprog, saa svares 

 der, at Dyrene ikke have et Fornuftsprog, fordi de ingen 

 Trang have til et saadant, fordi de ikke kunne have andet 

 at sige hverandre end deres 0jeblikkelige Sindsstemning, 



