84 



i det Vaesenlige forholde sig som Plantecellerne og lige- 

 som disse kunne ; betragtes som individuelle Organismer. 

 Den allerede tidligere af Gail Ion i Retning af en saa- 

 dan Opfattelse gjorte Paastand, at Mennesker og Dyr 

 egenlig vare Klumper af Infusorier, ligesom Okens Laere 

 der maaskee skal forklares i denne Forstand om 

 Avlingen som en Synthese af Infusorier, skulle her blot an- 

 feres som Kuriosa. Snarere kunde Axens Etager, Staengel- 

 stykkerne med deres Blade, gj0re Fordring paa en Sam- 

 menligning med det dyriske Individ, isaerdeleshed hvis det 

 virkelig forholdt sig saaledes med Bladdannelsen , som 

 denne Laeres Forsvarere have fremstillet det, hvis nemlig 

 ethvert f01gende Blad avledes som en ny Dannelse af det 

 foregaaende (af dets til Staengelstykke blevne Basis), og 

 altsaa hele Staengelen blot var en Kjaede af Blade, 

 som skyde udaf og voxe op over hverandre. Men 

 det forholder sig ikke saaledes; Staengelen er dannet 

 for Bladene , der dukke frem som Udviklinger af 

 Staengelens Top*) og derved tydeligt aabenbare sig som 

 Lemmer, der ere afhaengige af Axen og med denne 

 tilhore et st0rre Hele. Derfor lader Staengelen sig 

 med mere F0ie sammenligne med den dyriske Krop og 

 Bladene med Lemmerne. Saaledes ere vi komne til Skud- 

 det (eller- Grenen) og maae behandle det Sp0rgsmaal , om 

 dette skal betragtes som svarende til det dyriske Individ, 

 eller om vi maa stige endnu h0iere op, til hele Plante- 

 stammen. 



Den saedvanlige umiddelbare Betragtningsmaade op- 

 fatter hos Planten som hos Dyret uden videre det enkelte 



*) Her findes et Lag af Dannelsesslim, der danner Kambialkeglen 

 (punctum vegetationis); paa dennes Top opstaae de unge Blade i 

 Form af Verier. 



