80 



Fro bar den dertil nedvendige Evne, til Vandringsplanter, 

 der lidt efter lidt brede sig over alle Dele af Jorden. 

 Ileraf og af Andet mere, som kunde anferes, fremgaaer 

 del, at der ikke gives bestemte Graendser for en 

 rent physiologisk Opfattelse af Planteindividet, 

 det skulde da vaere, at vi udvidede den i denGrad, at de 

 faldt sammen med selve Artens. 



Hvorledes skulle vi endelig fmde Middelveien imellem 

 den nedad adsplittende morphologiske og den op ad 

 over alle Graendser udvidende physiologiske Be- 

 tragtning af Planteindividet? Den physiologiske Betragt- 

 ning bar vist, at ingen af de Afsnit eller Dannelseskredse, 

 som man bar betragtet som de individuelle , fuldkommen 

 bar fyldestgjort Artens Opgave, at enhver af dem fordrer 

 de andre til sit Supplement; ligeledes bar den morpho- 

 logiske Betragtning vist os, at der gives underordnede og 

 overordnede Udviklingskredse , af hvilke ingen viser fuld 

 Selvstaendighed, idet de alle fremtraede i forskjellig Potens, 

 som Led i Artens hele Udviklingshistorie. Ville vi, under 

 disse Forhold udfinde Individet, saa t0r vi ikke forlange 

 af det Alt det, der tilkommer Arten, som netop kun 

 repraesenteres fuldstaendigt i Individernes Totalitet, men 

 ikke i noget enkelt af disse. Vi maae besvare f01gende 

 Spergsmaal: Hvilket Led af den store Potensraekke , som 

 henhorer under Artens Udviklingskreds, fortjener fortrins- 

 vis Navn af Individ? Og Svaret bliver vel: Det, som viser 

 sterst Selvstaendighed og Afsluttethed: Med Hen- 

 syn til Menneskene (og de h0iere Dyr) bar Sprogbrugen 

 d0mt, og den retfaerdiggjeres derved, at det saedvanligt 

 saa kaldte Individ utvivlsomt besidder en st0rre organisk 

 Selvstaendighed, ikke alene end de samme underordnede 

 Kredse (de organiske Led ligened til Cellen), men ogsaa 



