70 



eiikelte Celle, som danner enhver af disse Planter, har nem- 

 lig ingensomhelst Graendse for sin Vaext. Enkelte Dele af 

 en saadan staengelagtigt forlaenget Gelle voxe frem som 

 Grene og forlaenge sig ved selvstaendig Endevaext, uden at 

 afsondre sig ved en Skillevaeg fra Moderstam- 

 mens Hulhed. Cellens Hovedstaengel er enten krybende 

 med ubegraendset Endevaext, medens den bagfra d0er bort 

 (Caulerpa prolifera), eller den er opretstaaende og kort- 

 varig, medens de udleberagtige, i Spidsen som Knolle op- 

 svulmede og med taettere Indhold fyldte Grene holde sig 

 (Vaucheria tuberosa). I begge Tilfaelde skille Grenene sig 

 fra den visnende Staengel, idet de lukke sig ved Grunden. 

 og mangfoldige ny Staengler kunne saaledes opstaae, 

 uden at egenlig nogen nye Gelledannelse indtraeder. Saa- 

 ledes ferer Celltn os tilbage til den samme Betragtning, 

 fra hvilken vi ved Trseet gik ud, og ligesom vi ikke kunde 

 naegte T resets Grene Individualitet , saaledes ter vi heller 

 ikke frakjende Cellens Grene den. Vi kunne altsaa hel- 

 ler ikke uden videre antage Ce lien for et afsluttet og 

 udeleligtEnkeltvaesen. Skulle vi derfor stige endnu 

 dybere ned i selve Cellens Bestanddele for maaskee dog 

 endnu at finde et i enhver Henseende gyldigt Planteindi- 

 vid? Hvad her endnu frembyder sig for os, er paa den 

 ene Side de i Cellens Indhold forekommende Smaablaerer, 

 Smaakugler og Smaakorn (Stivelse-Bladgrent- og andre 

 Pigmentblaerer, Fedtkugler og endelig den tykke Celleslims 

 Smaakorn, hvis chemiske Natur er vanskelig at bestemme), 

 paa den anden Side Traadene, af hvilke Cellemembranen 

 efter den gamle Opfattelsesmaade afGrew, der nylig atter 

 er optagen af Meyen og Jacob Agardh, skal vaere 

 sammensat. Disse Dele ere vel oftere blevne betegnede 

 som Plantens Elementarformer eller som sammes sidste 



