126 



Ingen vil tage sig paa at taelle alle disse mikrosko- 

 piske ^Eg i en Hun-Spolorms JSggestok, JSggeleder og 

 Livmoder; men tager man Hensyn til disse Deles Laengde 

 og Overfyldning af ^Eg i hvert af deres tyndeste Tversnit, 

 maa man nedvendigviis anslaae dem til flere Millioner. 

 Man maa tilstaae, at en saa stor Frugtbarhed ikke passer 

 synderlig til de samme Dyrs formeentlige foraeldrelese Oprin- 

 delse, hvorimod den vilde svare fuldkomment vel til det 

 dem muligviis bestemte , yderst farlige , og altsaa vel for 

 den allersterste Deel af Ynglen mislykkede Fors0g paa at 

 bane sig Vei ind i et andet levende Dyr. 



Ja, vil man sige, men er det da saa af&jort vist, at 

 disse Millioner Smaadele indeni en Spolorm virkelig ere 

 jEg? Dette Sporgsmaal kan man faae besvaret. ved en 

 anden meget heldig Omstaendighed. Der gives nemlig 

 blandt Indvoldsormene og navnlig blandt Rundormene 

 adskillige Arter, der fade levende Unger, det vil sige Ar- 

 ter, hos hvilke disse samme Smaadele i .ganske lignende 

 Organer udvikles saavidt, at omsider ud af hver isaer trae- 

 der en levende lille Unge frem. Dette er f. Ex. Tilfeeldet 

 med en Rundorm (Strongylus inflexus), der i den Grad er 

 almindelig i Luftr0ret af Marsvinene (Delphinus phocaena), 

 at jeg. hos de mangfoldige, jeg deraf har undersogt fra 

 Fangepladsen ved Jaegerspriis, endnu aldrig har savnet dem 

 hos andre end ganske spaede Individer. 



I hosstaaende Figur 12 seer man laengst til Venstre 

 en saadan Rundorm fra et Marsviins Luftr0r i fuld, natur- 

 lig Sterrelse. Den nederste Ende af den lange, smalle 

 Orm sidder med fire Omdreininger indboret i Lungens 

 Vaev. Paa Spidsen af denne dybt sftjulte Ende findes 

 Mundaabningen , hvorfra Tarmr0ret som en smal, kulsort 

 Streng straekker sig i hete Legemets Laengde heelt ud til 



