130 



mimtert omkring i del samme Vand, hvori JEnderne hvert 

 Oieblik stikke Hovedet ned, saa er det rigtignok let at for- 

 staae, at de maae kunne krybe ind i andre J^nder f. Ex. 

 gjennem deres Naesebor og derfra videre for omsider at 

 udvikles ganske i Lighed med deres Foraeldre." Man vil 

 maaskee endog forud vaere sikker paa, at det raaa gaae til 

 paa denne Maade, og antage at dermed Sagen er afgjort, 

 saa at al videre Undersogelse desangaaende vilde vaere over- 

 flodig. Men Siebold, den erfarne Naturforsker, tsenkte ikke 

 saaledes. Han gjorde sig tvertimod al Umage for at komme 

 efter, hvad der vel fremdeles maatte blive af disse for- 

 imderlige Smaavaesener. Og vi skulle nu faae at hare, at 

 her som naesten overalt ellers lagttagelsen ikke i 

 mindste Maade stemmede med Gisningen. 



Istedetfor alle ellers almindelige Indvolde saaes indeni 

 hver af de smaaUnger et forholdsviis meget stortLegeme 

 af en ganske besynderlig Form. Ved at betfagte det lidt 

 noiere, forekom det Siebold som om dette indvendige Le- 

 geme begyndte at r0re sig; det bevaegede sig virkeligt, 

 ja det syntes at vaere et eget Dyr. Ikteungen blev stedse 

 mattere og mattere, men det indvendige Legeme blev 

 Fig. H. tvertimod stedse livligere. Omsider var Ikte- 

 ungen d0d, gik itu, -- det indvendige Legeme 

 blev frit. Indeni Ikteungen Fig. 13 er dette 

 besynderlige Legeme afbildet fra Siden ; i Fig. 

 14 sees det fra Bugfladen. 



Man kan let taenke sig Opdagerens Over- 

 raskelse ved nu at have en ny Dyrform for 

 sig, som under hans egne 0ine var kommet 

 ud af Ikteynglen og dog aldeles ikke lignede hverken den 

 eller Moder-Ikten. Man kan ogsaa tamke sig, hvor 

 gjerne han nu havde villet forf01ge dette nye Dyrs Livsl0b ; 



