132 



Lighed med Moderikten, maa altsaa nu i hvert Fald aendres 

 derhen, at dette ferst skeer under denne deres nye Form. 

 Men ved neiere at betragte disse forvandlede smaa Ikte- 

 unger, maatte dog Naturforskerne have langt storre Betaenke- 

 lighed med at opstille en saadan Gisning om dem, end ved 

 at iagttage dem for Forvandlingen. Ikke alene nemlig lig- 

 nede de nu Moderikten maaskee .endnu mindre end far, og 

 ikke alene viste de i denne nye Form ikke hiin Livlighed , 

 hvorved en Indtraengen i ./Endernes Na^sebor syntes saa 

 let at maatte kuiine udferes; en anden Omstsendighed ferte 

 desforuden Tanken i en ganske anden Retning. 



Medens nemlig Ikteynglen efter sin Forvandling slet 

 ikke lignede en Ikte, havde den derimod en paafaldende 

 Lighed med en anden Dyrform, som en aeldre beromt 

 Naturforsker , Bojajius, allerede havde opdaget en 17 18 

 Aar tidligere, og ([sis 1818) betegnet med Navnet de 

 ,, kongegule Orme". Ja Ligheden med disse var saa 

 stor, at man uden videre maatte troe, her ogsaa at have 

 saadanne kongegule- Orme for sig; men om de kongegule 

 Orme havde den samme Bojanus gjort en Opdagelse, 

 der ikke just var let at tyde som en begyndende For- 

 vandling til Ikter. Bojanus havde nemlig opdaget (1818), at 

 de kongegule Orme, som han efter sine lagttagelser 

 maatte antage for at vaere Snyltedyr i Fersk- 

 vandssnegle, selv frembragte en talrig Yn- 

 gel, og det en Yngel af en ny besynderlig 

 Form, som allerede dengang var bekjendt 

 under Navn af Cercarier. Et Exempel paa 

 denne Form er givet i hosstaaende Figur 15. 

 Disse Cercarier havde Prof. Nitzsch i Halle Aaret far 

 (1817) beskrevet som et Slags Dobbeltdyr, nemlig som en 

 Dyrform, der bestod af en skiveformet Deel liig en Ikte 



