133 



med meget traege Bevaegelser og en ormformet Deel, der 

 liig en Svommehale skjed den traege Krop frem i Vandet, 

 men omsider gik af. Derefter havde ban sect, at den 

 traege iktelignende Deel af Dyret afsondrede en Slags fast 

 Sliim, hvori den syntes at ligge i Dvale, men dens yder- 

 ligere Skjebne havde ban ikke kunnet udgrandske. 



Det blev nys udtalt, at en kjjngeguul Orms Frembrin- 

 gelse af saadanne ,,Cercarier" ikke just var let at tyde 

 som en begyndende Forvandling til Ikter. Maerkeligt er det 

 imidlertid , at den geniale Oken , da ban havde erfaret disse 

 Opdagelserom de kongegule Orme og om Cercarierne, udbr0d 

 (Isis 1818): ,,man gad vedde paa, at disse Cercarier ere Ikte- 

 embryoner!" Langt tillidsfuldere vilde ban vistnok have ind- 

 gaaet dette Veddemaal, om ban havde vidst, hvad ovenfor er 

 blevet meddeelt, nemlig at de kongegule Orme have deres 

 Oprindelse fra virkelige Ikter; men denne Opdagelse have 

 vi sect var forbeholdt Siebold 17 Aar senere, og imidler- 

 tid var ikke blot Oken d0d, men ogsaa den Okenske Pe- 

 riode veget for en ny, i hvilken Indbildningskraften ikke 

 laengere iandt samme frie Spillerum. I denne nye Periode 

 af Videnskaben var det neppe tilstedeligt at troe, at et 

 Iktembryo, efter at have gjennemgaaet en indgribende For- 

 vandling (til en kongeguul Orm), skulde uden Befrugtning 

 kunne blive Moderdyr til en heelt forskjellig Yngel (Cer- 

 carier), og deraf ferst hvert Individ for sig kunde optraede 

 som en egentlig Iktelarve, med mindre noget Til- 

 svarende ogsaa andetsteds var at paavise i Naturen; ei 

 heller var det tilstedeligt at antage, at endelig Cercarie- 

 kroppen udvikles til en Ikte, med mindre Saadant kunde 

 paavises ved umiddelbar lagttagelse. 



Begge Dele er tilfaldet vor Professor Steenstrup at 

 paavise. I sit beromte Skrift: ,,Forplantning og Udvikling 



