188 



Syn vist kun svagt, i det mindste have adskillige Fors0g 

 overtydet mig om, at det ikke straekker sig saa langt, som 

 man havde Grund til at formode. Til Erstatning herfor 

 ere JSdderkopperne begavede med en overordentlig fin 

 F01else, isaer i Benene, hvormed de snart som Linie- 

 dandseren prove Traadens Styrke, snart omhyggeligen under- 

 s0ge detSted, hvor denne skal befaestes, snart med geometrisk 

 N0iagtighed udmaale Afstandene. Intet Under derfor at 

 ^Edderkoppen altid er bange for sine Been, som den ved 

 den mindste Fare ruller ind under sig , isaer da de , naar de 

 afrives eller braekkes, ikke saaledes som bos Krebsene let 

 voxe'ud igjen*). At en Beskadigelse af Benene kan med- 

 f0re D0den, er ligeledes et Bevis paa den saeregne Vig- 

 tighed, der er tildelt disse Organer, hvis usaedvanlige 0m- 

 findtlighed staaer i en smuk Samklang med F01elsens Fin- 

 bed, der dog tydeligst giver sig tilkjende i den Forbindelse, 

 der bestaaer imellem Dyrets Legeme og dets Spind, hvor- 

 ved neppe et Fnug kan r0re, uden at det fornemmes af 

 det ofte i en fjern Krog lurende Dyr. Ethvert af de 8 

 Been bestaaer af 8 st0rre og mindre Led, hvoraf isaer det 

 yderste (Foden) fortjener en naermere Beskrivelse. Det 

 ender nemlig med 3 bevaegelige, hornagtige Hager, hvoraf 

 de to st0rre langs med den hule Rand ere besatte med 

 dybe, spidse Takker, den trtedie er mindre og glat. Hvor 

 stor Betydning denne Foddannelse har ved selve Spin- 

 dingen, vil snart blive os indlysende. 



Paa Undersiden af ./Edderkoppens runde, b!0de Bag- 

 liv Andes belt fortil saedvanlig to fine Lufthuller, hvor- 



*) Knn hvor Benet gaaer tabt lige op til Hofteleddet, erstattes det 

 ved det naeste Hudskifte, braekkes det over paa et andet Sted, 

 seger Dyret derfor at afrive Stumpen, og hvis det ikke iykkes det, 

 bliver en saadan Beskadigelse dets Dad. 



