190 



raskes man ved under en betydeligere Forsterrelse at 

 betragte deres Udseende. 



I Stedet for som man let kunde falde paa at troe 

 at traeffe en eneste Munding paa hter Vorte til Udgang 

 for Traaden, seer man dens skraat afstumpede Ende besat 

 med en stor Maengde smaa Spidser, der paa ingen Maade 

 lade sig forvexle med de egentlige Haar, som saedvanlig 

 omgive den ovrige Del afVorten. De see snarere ud som 

 korte, smaa Tapper, der ingenlunde ende saa spidst som 

 Haarene, og bestaae af to tydelige Ledstykker, hvoraf det 

 forste er det korteste, men bredeste ; de ere desuden hule 

 og have en fin Munding. Fra enhver af disse Tapper, 

 hvis Antal vel saedvanlig angives for stort, men dog nok 

 kan anslaaes til henved tusinde paa hver Vorte, kan Dyret 

 udtraekke en Traad, hvis Finhed neppe lader sig beregne. 

 Det er mange Hundreder af disse, der sammenssette den 

 enkelte Traad i Spindevaevet, og dog er denne ikke tykkere 

 end en Hundrededel af et Menneskehaar. 



Traadene i Vsevet ere ikke alle af een Tykkelse, de 

 staerkeste ere spundne to eller flere Gange frem og tilbage, 

 forresten afhaenger Forskjellen af, om ^Edderkoppen arbeider 

 med ,,fuld Kraft" o: med alle Spindetappene paa alle 6 

 Vort'er paa een Gang, elter kun saetter en sterre eller mindre 

 Del deraf i Brug. Maaden hvorpaa hine utallige Traad- 

 elementer traede sammen til een, er endnu kun lidet 

 oplyst, og jeg maa her tildels holde mig til egne, meget 

 mangelfulde lagttagelser. Stoffet, som de omtalte Kjertler 

 afgive til Vorterne, traeder som klaebrig Vaedske ind i disse, 

 hvor mange R0r synes at optage og f0re den til den fine 

 Kanal i hver Tap. Idet Vsedsken, rimeligviis ved Hjaelp af 

 en saeregen Muskel, der trykker paa Kjertlerne, traenges 

 gjennem Tappen, bliver den traadformig, og traekkes den 



