229 



vedet nede imellem Skuldrene og det lange, r0de Naeb 

 pegende skraat opad. Skulde imidlertid en Terne vove 

 sig til at tage Ophold paa samme Steen, faae de meget 

 travlt og rende imod den med udstrakt Naeb for at jage 

 den bort; thi de taale paa ingen Maade noget Faellesskab 

 med Terner. Enten flyver nu Ternen bort og henter Und- 

 saetning og fordriver Strandskaden under staerk Skrigen, 

 eller den saetter sig paa Kanten af en anden Steen , Isegger 

 sine lange Vinger tilrette og pudser sig lidt efter den 

 overstandne Dyst. Fra Toppen af en Steen haever nu 

 ogsaaSkjaerpiberen*) sig op iLuften og opliver den 0de 

 Ur med sin simple, men behagelige Sang. 



Stige vi Hand og gaae op over Boen, traeffe vi ikke 

 der Guulspurve, Kornlaerker og Guul-^Erler som i Dan- 

 mark, og Laerken synger ikke sin afvexlende, jublende 

 Sang i den blaae Luft; men Staeren sidder paa Taget 

 og ever sig i alle Slags Lyd, og den lille, godmodige 

 Gjaerdesmutte**) synger sin klare, fleitende Sang paa 

 Gjaerderne omkring Husene, hvor den bar sin Rede. 

 Ude paa Marken leber Piblaerken stille pippende og 

 soger Insekter i Graesset, vel ogsaa en enkelt hvid Vip- 

 stjert***), medens den almindelige Steenpikker (Faer. 

 StejnstOlpa) flagrer fra Steen til Steen, idet den lader sin 

 eiendommelige, smaekkende og floitende Sang h0re, der 

 synes at vaere f0dt af Omgivelserne ; thi den lyder for en 

 Deel, somnaar man gnider to Kampestene imod hinanden. 

 Paa H0stakken sidder en Krage og skriger af alle Kraefter, 

 idet den paent bukker med sit Hoved; ved de faer0iske 



*) Anthus rupestris. Faer. Gratitlingur. 

 '*) Troglodytes. Faer. Musabrtidir. 

 **) Motacilla alba. Faer. Erla Kongsdottir. 



