147 



Erfaringer indeholdt dog ikke endnu et egentligt Devils 

 for en saa vigtig Saetning. Man veed, at Jndvoldsorme og 

 parasitiske Dyr overhovedet undertiden kunne komme paa 

 Afveie, komme ind i Dyr, i hvilke de ikke have et natur- 

 ligt Hjem, i hvilke de da ei heller altid kunne trives til- 

 barligt. Det lod sig taenke, at saaledes ogsaa ^Eg eller 

 Embryoner af en Haifisks fiirhornede Baendelorm af og til 

 kunde geraade ind i andre Fiskearter og her udarte til 

 golde Individer med en Blaere i hele Ledraekkens Sted. 

 Blaereorme vare altsaa maaskee overhovedet at betragte 

 som udartede, tildeels vattersotige Ba3ndelorme, og denned 

 var det vel foreneligt, at de, ved tilfseldigviis senere at 

 komme over i det dem naturlige Hjem, omsider kunde 

 indhente, hvad de hidtil havde forsomt i deres Udvikling. 

 Denne Anskuelse fandt navnlig en Forsvarer i den allerede 

 saa ofte omtalte udmaerkede Naturforsker , v. Siebold. 

 Saavidt vides, holder han ogsaa endnu bestandig fast paa 

 den. Kun derom synes man dog allerede at vaere bleven 

 enig, at Blaereormene i Almindelighed , langtfra at udgjere 

 en fra Baendelormene forskjellig Orden af Indvoldsormene, 

 tvertimod kun maae betragtes som ufuldkomne Baendelorm- 

 individer, hvad enten som normale Overgangsformer eller 

 som abnorme Udviklinger. Forelebigen kan man antage 

 den ene eller den anden af disse Anskuelser. Ifelge den 

 ene saavelsom ifelge den anden staae Blaereormene ikke 

 laengere som golde Dyrearter, og med de golde Dyrearter 

 falder Grundpillen for Antagelsen af en generatio aeqvivoca. 

 Hvad hine Fiskeblaereorme ere i Forhold til Haiernes 

 og Rokkernes fiirhornede Baendelorme, maae sikkerligen 

 Pattedyrenes Bhereorme med deres Taeniehoveder vaere i 

 Forhold til selve Taenierne. Men hvor sikkert man end 

 troer at kunne opstille en saadan Sastning, maa man dog 



10* 



