156 



lade et Par Faar synke nogle af de modneste (bageste) 

 Led. leg veed ikke , hvor stor Tillid den aerede Laeser 

 vilde have sat til, at hele denne Plan skulde gaae i heldig 

 Opfyldelse; min egen Tillid dertil, tilstaaer jeg, var ikke 

 synderlig stor. Imidlertid henvendte jeg mig dog til vort 

 veterinaere Sundhedsraad, der med storste Forekommenhed 

 indremmede mig og Prof. Bendz 3 Faar, aldeles sunde og 

 velfodrede, til Fors0get. 



Dr. Kiichenmeisters Beregning slog fuldkomment til. 

 Fredag Formiddag den 26de Mai vare Baendelormene lykke- 

 ligt i vore Haender. Endeel Led deraf blev med en Shirk 

 Vand heldt i hvert af de tre Faar. Saasnart disse atter vare 

 satte ind i Stalden, syntes de aldeles ikke at aendse hvad 

 der var skeet, og i de ferste 14 Dage var intet Sygeligt 

 at spore hos dem. Men Leverdagen den 9de Juni, altsaa 

 15de Dagen efter Nedsynkningen blev det ene, Dagen 

 efter det andet Faar dosigt; de tabte al Madlyst, for- 

 maaede ikke at holde sig opreist, viste de felgende Dage 

 tydelige Tegn paa Dreiesyge forbunden med Hjernebetaen- 

 delse, og bukkede under for denne den 13de og den 14de 

 Juni. Det tredie Faar, der var det yngste og ikke havde 

 faaet saa fuldtmodne Led, blev uanfegtet af Sygdommen. 

 Prof. Bendz og jeg unders0gte i Faelledsskab de to afdede 

 Faar. I Hjernen fandtes en stor Maengde ganske smaa 

 fritliggende, klare Blaerer uden Taeniehoveder, saaledes som 

 vi forud havde beregnet efter Dr. Kiichenmeisters An- 

 givelser om Tiden af deres Udvikling. Men at disse Snylte- 

 blaerer i Hjernen virkelig vare Udviklinger af de i de ned- 

 sunkne Taenieaeg indeholdte Embryoner, derom vidnede 

 fremdeles en Maengde omtrent lige store men ikke til 

 Udvikling komne Blaerer i Huden, i flere Muskier og i 

 IMndevaevet, hvorved den Vei betegnedes, som disse mi- 



