170 



derved, at der danner sig en Opsvulning eller en Haevelse paa 

 Cellevaeggen , og at denne revner. Gjennem den derved op- 

 staaede Spalte udgyde Svaermsporerne sig og styrte ud med 

 Voldsomhed, som om de varepaavirkedeafet staerktTryk; ofte 

 blive nogleEfternelere, der ikke kunne fmde den Aabning, der 

 liar tjent de Ovrige som Udgang, tilbage i Modercellen. 

 Det haendes ogsaa, at nogle af disse Efternelere spire i 

 Modercellen. De Celler, som forst udtomme deres Ind- 

 hold, ere de everste. De paereformige Svsermsporers Naeb 

 bare to Fimrehaar (Fig. 5); desuden ere de forsynede med 

 en red Plet, der ogsaa vedligeholder sig nogen Tid, efterat 

 Spiringen er begyndt. Denne r0de Plet, som vi hidtil ikke 

 have havt Leilighed til at omtale, synes at vaere af samme 

 Natur som den tilsvarende bos Infusionsdyrene og fmdes 

 efter Alex. Oraun hos Svaermsporerne af mange grenne Alger. 

 Fig. 6 Hos e d o g o n i u m *), en ugrenet 



Gonferve, er Svaermsporens Naeb ikke 

 spidst, men bar Form af en Vorte, 

 der er besat med en hel Krands 

 af Fimrehaar. Under Spiringen 

 (Fig. 6) udskydes en grenet Rod, 

 hvormed den unge Plante haefter sig 

 til fremmede Legemer. En Art 

 af denne Slaegt voxer i Basinet om- 

 kring Vandspringet i Kongens Have; 

 ved at kultivere den i en Skaal og 

 udsaette den for Solen, bar jeg hver 

 "R Formiddag i godt Veir kunnet iagt- 



*) Fer Svaermsporerne fremtrsede, ere Cellerne fyldte med de saa- 

 kaldte ,,Microgonidier o: smaa ufruglbare Sporer, der bevaege sig 

 meget livlig. 



Fig. 6 : Svaennsporer (s) af Oedogonium ifasrd med at spire. R en 

 Slags Rod. 



