246 



var jo virkelig ogsaa noget Usandsynligt i, at Organer, 

 der ligne hinanden saameget, skulde have en saa for- 

 skjellig Betydning, at de hos den ene Plante skulde vaere 

 Sporer, altsaa et Slags JEg til en ny Plante, hos den an- 

 den derimod den blot befrugtende Saedtraad. Paa den 

 anden Side talte for den Anskuelse, at de vare va3senlig 

 forskjellige, den Omstaendighed , at Svaermsporerne spi- 

 rede, hvorimod man aldrig saae de formeentlige Saed- 

 traade spire, men kun at de efter nogen Tids Forl0b gik 

 til Grunde. 



Thuret blev imidlertid ikke staaende ved dette nega- 

 tive Bevis, men s0gte ved Forsog at komme efter, om Saed- 

 traadene virkelig paavirkede Sporerne, og om denne Paa- 

 virkning var nadvendig for at de kunde spire , hvilket og- 

 saa lykkedes ham at eftervise. 



I den Me Natur blandes nemlig Saedtraadene og Spo- 

 rerne af Blaeretangen derved, at naar Vandet ved Ebben 

 eller paa anden Maade feres bort fra den, og dens L0v 

 derved udsaettes for Luftens Paavirkning, trsenge saavel 

 Saedtraadene som Sporerne ud af Porerne, saaledes som 

 vi ovenfor have omtalt. Naar Vandet vender tilbage, 

 skylles Saedtraadene ud i det omgivende Vand og mode 

 der Sporerne, som de befrugte. For at kunne iagttage 

 hele Befrugtningen blander man i Vandet Antheridier og 

 Sporer paa en Glasplade under Mikroskopet , og bliver 

 da Vidne til et af de maerkeligste , ja man kunde gjerne 



sige morsomste Skuespil, som Na- 

 turen opviser. Saedtraadene laegge 

 sig i stor Maengde op til Spo- 

 rerne (Fig. 5), som overgaae dem 

 flere Gange i Sterrelse, og idet 

 de paavirke disse med de lange 



