248 



Hindring, som den store Afstand ofte laegger i Veien for 

 Befrugtningen, men den samme Afstand gj0r det ogsaa kun 

 lidet sandsynligt, at Saedtraadene kunne naae til Sporerne 

 i saa stort et Antal, at de ere istand til at saette dem i 

 Bevaegelse. For at overbevise sig om, at det omtalte 

 Phaenomen ikke er n0dvendigt for Befrugtningen, blandede 

 Thuret Sporer med Saedtraade, der vare matte, fordi de 

 vare gjemte en Dags Tid; uagtet de vare for svage til at 

 bringe Sporerne til at dreie, spirede disse alligevel. Her- 

 med stemmer det ogsaa, at hos en anden Alge (Himan- 

 thalia Lorea Lyngby) ere Sporerne saa svsere, at Saed- 

 traadene ikke formaae at bevaege dem, og de spire dog 

 alligevel. 



Om end Sporernes dreiende Bevaegelse saaledes ikke 

 udever nogen Indflydelse paa Spiringen, synes den dog at 

 vaere noget mere end et blot Resultat af det tilfaeldige 

 Sammensted af Svaermsporerne med et i Vandet sv0m- 

 mende Legeme; thi naar man bringer Saedtraadene sam- 

 men med Florideernes Sporer, som ved deres St0rrelse og 

 afrundede Form egnede sig saa godt til at saettes i Be- 

 vaegelse, skeer dette dog ikke. Undertiden kan man see 

 Saedtraadene i stor Maengde samle sig omkring Sporerne, 

 men de laegge sig aldrig op til dem, og som F01ge deraf 

 blive Sporerne heller ikke satte i Bevssgelse. 



Traenge Saedtraadene ind i selve Sporen? 

 saaledes som mange Naturforskere have troet, at Sperma- 

 tozoerne hos Dyrene gaae ind i ^Egget. Intet berettiger 

 til denne Antagelse. De glide efter Thuret altid langs med 

 Sporens Overflade, uden nogensinde at traenge ind i den. 

 Dette bekraeftes ogsaa derved, at man efterat Spiringen er 

 begyndt, ofte finder Rester af op!0ste Saedtraade omkring 



