392 



Rede for 2000 Aar tilbage i Tiden, idet vi vel ktm med 

 N0jagtighed kunne gaae tilbage med Herodots Optegnelser. 

 Alt, hvad der ligger for denne Tid, maa betragtes som 

 Myther og Sagn, hvorpaa ej sikkert kan bygges, ialfald ej 

 noget Videnskabeligt. L^ngere tilbage i Tiden gaae vel 

 Menneskenes Kundskaber til Himmellegemernes Historie ; 

 saaledes fmde vi Optegnelser i de aegyptiske Hieroglypher 

 og i de chinesiske Annaler om Solens Stilling i Dyre- 

 kredsen, der gaae 40 45 Aarhundreder tilbage i Tiden, 

 altsaa omtrent et Par tusinde Aar lasngere end Menne- 

 skenes egen Historie. 



Men selv om vi nu og ad denne Vej kunne gaae 

 4 5 tusinde Aar tilbage, som dog synes at vaere et be- 

 tydeligt Tidsrum, saa laerer dog Geologien os, at det kun 

 er en forsvindende Tidssterrelse i Sammenligning med 

 Jordens Udviklingstid. Geologien kan altsaa ej nojes med 

 at stotte sig paa de ovenanferte Hjelpekilder, den maa 

 have andre, hvorved den sikkert kan gaae tilbage i Tiden 

 og det meget laengere; men hvilke ere da disse Kilder, 

 eller med andre Ord, hvad er Geologiens Archiv? Det er 

 selve Naturens store Bog, hvis Blade ere beskrevne med 

 tydelige , uudslettelige Skrifttegn. Naturen selv er altsaa 

 Geologiens Stettepunkt, og hvad kan vel vaere sikkrere! 

 og af Naturen benytter den da isaer Jordbunden og de i 

 denne forekommende Dyr og Planter. Her trader den 

 menneskelige Aands ordnende Sands og kritiske Blik frem 

 i sit fuldeste Maal, idet det virkelig er lykkedes den paa 

 en beundringsvaerdig Maade at ordne dette uhyre Archiv 

 saaledes, at den bliver istand til med stor Sikkerhed at 

 eftervise en Raekkefolge af Epocher i Jordens Dannelse 

 og i Dyre- og Planteverdenens Fremadskriden, og at godt- 

 gjere, at den Tid, man almindeligt (navnlig stettet paa 



