393 



den hellige Skrift) antager, at Jorden skulde have existeret, 

 ikke engang tilnaermelsesviis straekker til til at angive dens 

 geologiske Alder. 



Til denne Anskuelse fere Steenlagene os altsaa, som 

 vi fmde udbredte over hele Jorden, som danne en Raekke- 

 f01ge lige fra Nutidens yngste Dannelser til dem, man 

 kan betragte som Urdannelser , og de i Steenlagene 

 fundne Plante- og Dyrelevninger. 



Geologien kan altsaa fere os saa langt tilbage i Jor- 

 dens Udviklingshistorie, som Steenlagene tillade det, men 

 ville vi gaae tilbage til Begyndelsen, altsaa udover Steen- 

 lagenes Dannelsestid , da kunne disse naturligviis ej laen- 

 gere vejlede os; vi komme da ind paa Hypothesernes 

 Gebet. 



Her kan altsaa ikke herske den Sikkerhed som i det 

 Tidsrum, Geologien omfatter, der ere derfor og opstillede 

 mangfoldige Hypotheser af vore Yidenskabsmaend , hvoraf 

 mange ere meget phantasirige ; vi ville i det Felgende , 

 hvor dette ferste Trin af Jordens Udvikling skal gjeres til 

 Gjenstand for naermere Betragtning, holde os til dem, der 

 ere fremsatte af Kant, som senere ere blevne bekraeftede 

 af La Place og med mathematisk Nejagtighed beregnede af 

 Gruson. Men vi kunne ikke noksom henlede Opmaerk- 

 somheden paa, at det kun er Hypotheser, der vel ere 

 stottede paa Analogier, hentede andetsteds fra, men dog 

 kun blive Hypotheser, som Tiden maaskee engang vil 

 kuldkaste enten for at saette andre istedet eller i bedste 

 Fald mode med Kjendsgjerninger. 



Ville vi altsaa undersoge vore Videnskabsmaends Hy- 

 potheser om vor Jords Oprindelse, det vil sige, Udsondring 

 og Dannelse af Verdens-Altet, da maae vi ferst unders0ge 

 det, hvorpaa disse Hypotheser grunde sig, om de ikke til 



