330 



denne i Amerika saa talrigt repraesenterede Slaegt, sig over 

 det hele Terrain, og kun det 6005' ') heie Mount Was- 

 hington 10fter sit servaerdige, skaldede Hoved 2000' op over 

 den underliggende Skov. 



Saaledes var Skoven i Fristaterne, saaledes er den 

 tildeels endnu, skjendt 0xe og lid lufte godt ud imellem 

 den, men om man ogsaa med ,,den gamle Skovmand" maa 

 beklage den hensynslese Maade, hvorpaa den udryddes, 

 saa kan man dog heller ikke glemme, for hvilket Liv og 

 Virksomhed de saaledes reddede Pletter ere blevne Sce- 

 nen, og hvormange Ulykkelige og Fortraengte der der 

 have fundet et Hjem. 



Vende vi os til Betragtningen af Prairien, der fra den 

 far omtalte Linie gjennem Indiana , Illinois , Ohio og 

 Kentucky indtil henimod Missisippi udbreder sig indtil 

 Klippebjergene. Paa denne Side var den, thi den hurtigt 

 stigende Opdyrkning bar tilintetgjort dens oprindelige 

 Praeg, en balgende, ofte sumpig Graesslette med Sassafras- 

 buske og pragtfulde men lugtlese Blomster ; skov!0s , 

 skjondt maleriske Traegrupper hist og her afbrode Ud- 

 sigten eller i lange, bugtede Linier angave Flodernes 

 L0b. EnkelteH0idestraekninger antoge ved deres n0gne, skal- 

 dede Overflade en 0rkenagtig Characteer, ligesom ,, Barrens" 

 i Skovregionen. H0iest er denne Deel af Prairien i den 

 nordlige Deel taet Sopartiet's Sydrand, hvor Vandskjellet 

 ligger, men den synker jevnt ned mod Missisippidalen. 



F0rst hiinsides Missisippi traeffe vi Prairien i dens 

 fulde Storhed. I disse vestlige Prairier have Indianerne med 

 det Gode eller med det Onde faaet deres sidste Hjem, thi 



Ifelge de nyeste Maalinger er Mount Washington ikke det heieste 

 Punkt i Alleghanybjergene, thi Black Mountain i Nord-Carolina 

 sliger til 6289'. 



