404 



I del Foregaaende er det blevet viist, at Dunst- 

 knglerne faae desto hejere Vaegtfylde , jo naermere tie 

 komme Centralsolen ; consequent hermed skulde man troe, 

 at Centralsolen selv maatte vsere den, der af de i dens 

 System dannede Dunstkugler havde den sterste Vaegtfylde; 

 dette viser sig idetmindste ikke at veere Tilfseldet med vor, 

 idet Beregniuger have godtgjort, at den kun bar en Vaegt- 

 fylde liig Traeets, altsaa omtrent ligesom Uranus og 

 Saturn. Denne Undtagelse kan maaskee forklares af, at 

 Solen endnu er et gledende Legeme, og som saadant liar 

 mindre Vsegtfylde end deKloder, der have naaet et h0jere 

 Trin i deres Afkjeling. Denne Antagelse, at Solen er et 

 gledende Legeme (hvorom dog Alle ikke ere enige), kan 

 godtgjeres ved en Analog!. Udseetter man nemlig K0nr0g 

 og Blyhvidt for den udstraalende Varme af et g!0dende 

 Legeme, da viser det sig, at K0nr0gen optager mere 

 Varme end Blyhvidtet; hvorimod de, naar Varmekilden 

 (det I^egeme, der udstraaler Varmey har en Temperatur, 

 der ligger under G10dhede, optage ligemegen Varme. 

 Overf0re vi dette paa Solen , da viser den daglige Erfaring, 

 at K0nr0g udsat for Sollyset optager mere Varme end 

 Blyhvidt; Solen maa altsaa vaere et g!0dende Legeme. 



De Hypotheser, vi saaledes have opstillet om Verdens- 

 legemernes Dannelse i Almindelighed , maae altsaa og 

 gjselde for vor egen Jord; vi have seet den udsondre sig 

 som en Dunstkugle i Verdensrummet , faae st0rre og st0rre 

 Teethed v en omdrejende og en fremadskridende Bevaegelse, 

 og vi have seet dens Biplanet blive dannet. Men der 

 ligger naturligviis et langt Tidsrum mellem denne Tilstand 

 og den, i hvilken den kan voere skikket til at modtage Or- 

 ganismer. Det vil maaskee ei vaere uinteressant at f01ge 

 den i dens Udviklingshistorie til dette sidste Standpunkt. 



