409 



af Overfladen, og man maatte endogsaa, for ej at forbraende 

 Haanden , saette Cigarren paa en lang Stok ; endnu i Aaret 

 1846 fandtes der i Lavamassen 2Aabninger, hvorigjennem 

 der stadigt bred Dampe og Reg ud, et Tegn paa at Lava- 

 massen i sit Indre ikke var afkelet, uagtet der dog om- 

 trent var forlebet lOOAar siden dens L'dbrud. Af dette 

 Exempel, der ingenlunde er enestaaende, er det vel ind- 

 lysende, at det ikke er urimeligt om vi antage, at Jorden, 

 der omtrent er Trillioner Gange saa stor som denne Lava- 

 masse , kunde have brugt Millioner ja maaskee endog Bil- 

 lioner af Aar for at afkele sig fra den gledende Tilstand 

 til en saadan, hvori den kan vaere skikket til at modtage 

 Skabninger baade af Plante- og Dyreverdenen. 



Inden vi slutte disse Bemaerkninger om Jordens Af- 

 koling, ville vi blot tilfeje, at foruden de allerede omtalte 

 Kilder til denne, have maaskee endnu Ebbe og Flod og 

 Vanddannelse bidraget vaesentlig dertil. De to ferste i Be- 

 gyndelsen, den sidse i et senere Stadium af Afkelingen. 



Som bekjendt ere Ebbe og Flod regelmaessige Tids- 

 stromninger i Havet, men denne Art af Stremninger kan 

 her ikke menes, da Havet i Begyndelsen af Afkelingen ej 

 har \aeret til; derimod bar Jordens flydende Masse mu- 

 ligen vaeret underkastet samme Stremninger; urimelig er 

 denne Efypothese idetmindste ikke, da Aarsagerne til vor 

 nutidige Ebbe og Flod, Sol og Maane, allerede der vare 

 tilstede og altsaa kunde virke. Det vilde her blive for 

 vidtleftigt at undersege Theorierne om Ebbe og Flod, og 

 vi beheve her desuden kun Felgerne af dem, for at see 

 deres Indflydelse paa Afkelingen. Taenke vi os altsaa Jor- 

 dens flydende Masse i en frem- og tilbageskridende Be- 

 vaegelse til og fra ^Equator, da vil, idet den bringer de linger 

 Polerne mere afkelede Masser i Berering med de mindre 



