280 



det, blev det gloende under Fedderne paa En. Hvor 

 Tanglopperne foer skarevis hen over Sandet, lyste det 

 som mange smaae Gnister; jog man en Stok gjennem 

 Vandet, lignede den en Solvklinge ; dyppede man Haenderne 

 deri, vare de i f0rste Oieblik aldeles lysende, men strax 

 efter lyste de kun paa enkelte Steder. 0ste man Vandet 

 ud af et Glas , saae det ud som smeltet Solv. En Hund 

 gaede ad Quatrefages; ban kastede et Glas Vand efter 

 den, og den holdt sig nu i aerbodig Afstand, thi den 

 maatte antage det for lid. 



Her synes jo virkelig selve Vandet at lyse? vore Lae- 

 sere ville neppe af ovenstaaende Beskrivelse kunne slutte 

 sig til Andet, og det kan derfor ikke undre os, at mange 

 Naturforskere have troet paa Havvandets selvlysende Kraft. 

 Og dog var Sammenhaengen en ganske anden. Havvandet 

 var fuldt af nogle ganske smaa Lysdyr omtrent af St0r- 

 relse som et Knappenaalshoved ; de ere saa smaa, at 

 enhver Vanddraabe indeholder flere af dem, saa lette, at 

 de stadig holde sig i de 0verste Vandlag, og saa talrige, 

 at de udgjere --f af det lysende Hawands Masse. De 

 lyse kun, naar de foruroliges ved Vandets Bevaegelse, og 

 vi indsee nu, hvordan det kan gaae til, at disse mang- 

 foldige smaa Gnister kunne smelte sammen til et sammen- 

 hangende Lysskjaer eller Lysteppe. 



Zoologerne have snart kaldt disse Dyr Noctiluca 

 miliaris, snart Mammaria scintillans. De ere iagt- 

 tagne af Mange og paa saa mangfoldige Steder af Havet, 

 at den Slutning neppe er for dristig, at over Halvdelen af 

 de Phaenomener, der indbefattes under Navn af Havets 

 Lysning, skyldes disse smaa uanselige Vaesener, hvis 

 Bygning er saa simpel, at man maa anvise demPlads ved 

 Dyrerigets laveste Graendser. De oplyse Middelhavet og 



