Ml 



Fagus svarer til Faggio. 



Avellana — - Avellano, 



Carpinus — - Carpino. 

 Ogsaa Beskrivelserne af de flesfc eftcrlade ingen Tvivl oni Iden- 

 tilcten. Saaledes lilla^gges Ilex et Agern lig Egens, dels Blade angives 

 at ligne Olieliseets og at vscre vedvarende. Suber tillaigges ligeledes ved- 

 varende Blade og en meget tyk Bark, der voxer igjen , naar den af- 

 skrajlles , som man kan udbrede til store Plader og som bruges til 

 Skibsan^kere, Fiskernaet, Tolde og Fruentimmersko. — Egene raed af- 

 faldende Lov gjenkjendes ligeledes paa Beskrivelserne, men det er neppe 

 muligt at bestemme de enkelte Arter, med Undlagelse af Cerrus, soni 

 af Plinius charakleriseres ved Agernets Skaal , der er pigget ligesom 

 Kastaniens, hvilket Kjendemaerke endnii benyltes som del vigtigsle. — Ra- 

 slaniens Friigter beskrives ogsaa af Plinius saa noie, at der ingen Tvivl 

 efterlades. De ere, hedder det, forskandsede med el med Pigger besal 

 Baeger; undertiden findes 3 Nodder i samme Badger; Skallen paa Nodden 

 er seig og laederagtig, men n^rmest ved Kjaprnen er en Hinde, der 

 ligesom hos Valnodden fordserver Smagen, naar den ikke tages af; de 

 spises belst ristede. — Om Bogen hedder det, at Noddernes Kjajrne inde- 

 slutles af en trekaritet Hud, at IJIadet er tyndl, at Trseels Frugtbarhed 

 er megel afvexlende i de forskjelligc Aar og at der i Veddet er ligesom 

 Tverkamme. — De Gamles Benaevnelser: Corylus, Avellana og Nux 

 avellana, svare vislnok til vor Hassel. Den beskrives af Plinius som et 

 buskagtigt Trae, der er desto rigere paa Frugt jo mere grenel det er; 

 baade Skallen og Kjaernen ere rundaglige, midt paa Nodden findes en 

 Navie, Nodden bar et blodt Dun; endeligen baerer Busken Rakler, som 

 ikke due til noget. — Derimod er der ikke saa udforlige Beretnlnger om 

 de Gamles Carpinus , at man med Sikkerhed kan antage den for Avn- 

 bogen , men det tilsvarende ilalienske Navn Carpmo vsekker dog Sand- 

 syrdighed derfor* Den osterlandske og den sorte Avnbog synes ikke 

 at vaere oratalte hos de Gamle. Rermcs-Egen er omlalt hos Plinius, 

 men han stod i den Vildfarelse , at det var en raindre Art af Ilex 

 aquifolium. 



Hvad nu dernaest angaaer Skaalbaerernes geographiske Forhold, saa 

 synes disse, ligesom Naalclrajerncs, i det Va^scntiige i Oldlidcn at have 

 vijeret som nu. 



