83 



et Skriftsprog, i hvis Dannelse allerede for Aarhundreder siden den sicel- 

 landske Sprogart eller Dialect havde faaet deii Overva3gl, som en fuldkom- 

 nere Cultur formedelst Brugen i Ilofsproget og hos Adelen maa have 

 givet den. Man bar irigen Love eller Vedtaigler, nedskrevne i den 

 jydske D'ldilecl', (ikke engang den jydske Lovbog, de slesvigske Stadsretler 

 eller senere Haandskrifter, som tilhore Jyilarid , fi cmvise nicer end ube- 

 tydelige StaBnk af jydsk Dialect i den siaellandsk-danske Form"). Endnu 

 mindre bar man jydske Folkeviser eller Skrifter i Prosa, fra Skriftsprogets 

 senere Udviklingstid, saa lidt som noget Spor til at Fyens, eller andrc 

 danske Oers Mundarter bave giort sig gieldende i den danske Sprogdannelse. 

 1 denne Sprogets Udvikling havde det derimod, allerede tidligt 

 nok, i flere Retninger sluttet sig til den nedcrsaxiske Hovedform af det 

 tydske Sprog; (bvorved upaatvivleligl ogsaa den afgiorte Liighed iraellem 

 dansk og engelsk Sprogcharakleer, slilislisk og tildeels grammatisk Orga- 

 nisme, slaaer i Forbindelse). Denne Henboining imod lydsk Sprog og 

 Lileratur fremtraadte ogsaa under det danske Skriftsprogs Udvikling i 

 det 18de Aarbundrede; den belingedes med Nodvendigbed, ikke allenc 

 ved locale Forhold ; men ved hele Sprogbistorien, Men det var ligesaa 

 lidt i denne nyere Tid , som i aeldre Perioder, en oplosende og de- 

 slruerende Sprog -Proces. Det danske Sprog laante og tilegnede sig 

 meget fra Tydskland; men det blev aldrig forty dsket, Det bar, som en 

 sprogkyndig og sprogvant dansk Forfatter nylig bar sagt, under alle Om- 

 skiftelser '"''holdt sig friskt i sin liicerncf det er, uagtet saa megen Ind- 

 Irjengen fra den tydske Side, ^''dog i Rod og Stamme blevet sig selv."'' 

 Der fremgik aldrig af Tydsk og Dansk et tredie, et nyt Sprog; saa- 

 ledes som man kan sige, iit det nyere Engelske fremgik ved Sammen- 

 stod og Sammensmeltning af Aug elsaxisk- Dansk og Normannisk-Fransk, 

 — Hvorledes den danske Sprogudvikling fremdeles er gaaet frem i 

 Skikkelse — hvorledes den forst aldeles bar udslodt det latinsk-franske 

 Ordstof, bvoraf vort Skriftsprog vrimlede endnu i Holbergs Tid — 

 hvorledes det (fornemmelig i det 19de Aarbundrede) bar skilt sig ved 

 en Maengde undvaerlige Tydskbeder i Ord, Udtryk og Sprogvendinger 

 — • og hvorledes det kiendeligen, i Stedet for at fortydskes^ gaaer frem 

 i at str«be mod en boiere Reenbeds Foradling — uden at ville lem- 

 laeste, eller forvende og forvride sig selv, ved at bortkaste organiske Ele- 

 menler, som det ikke mere kan skille sig ved, eller belemre sig mcd 



