82 



franske og latinske) Ord; som liaii heller vilde briige, end blive stiv og 

 fremmed, ved med eet at opglve en i bans Tid almindelig herskende Brug 

 i den danske Prosa. Med al den Frihed og Lelhed, hvormed ban bebandlede 

 denne, og med al sin Mangel paa Purisme, blev ban dog indenfor 

 Sprogets egne Gra?ndser i Charakteer og Tone; og gav bos os dct 

 forste glinarende Beviis paa (som sildigere Digtere ogsaa bl. a. have be- 

 styrket), at det er giennem de geniale Forfallere, ikke ved de kritiske Sprog- 

 Iffirdes, Puristers, lingvistiske Anliqvarers og Ortograpbers Bestraebelser, at 

 et Sprog danner og foradler sin Skikkelse, saaledes som den udvikler sig 

 i en Lileratur. — Man feiler ogsaa megel, iiaar man taler om en viE- 

 sentlig Forskiel imellem den Holbergske Sprogcharakteer og Sliil, og 

 vore Tiders. Man kan opvise en, buudrede Aar yngre, fortrinlig dansk 

 Stilist, bos bvem man endnu kan finde maerkvaerdige Liigbeder med 

 Holberg, et Slags Sprogslsegtskab, der ligger i Stilens indfodte Cbarak- 

 teer, i den aegte Danskhed i Sprogel, som bl. a. ogsaa Baggesen i for- 

 trinlig Grad eiede. 



Efler Holberg indlraadte snart el Forbold i den forlsalte Sprog- 

 udvikiing , bvori det bliver tydeligt nok, at den aandelige og videnska- 

 belige Dannelses burtigt fiemskrideiide Udvidelse snart maalte fole en 

 staerk Trang til en bertil svarende rigere Sprogfylde, en Opdyrkning og 

 Foraedling af de stilisliske Organer og Kracfter i Sproget, der maalte 

 soge at bolde Skridt med Nationens Kullur. Det danske Skriftsprogs 

 Former og Elemenler vare allerede i Aarhundreder dannede og form- 

 faeslede i en egen Reining, Benne havde Holberg ikke forladt; ligesaa 

 lidl kunde den forlades af de danske Prosaisler, som fra Midlen af det 

 18de Aarhundrede gik videre i at berige, danne og foraedle Skriflsproget 

 i flere Lileraturgrene. 1 Sprogcultiiren ligger en vis Nalurgang og Nalur- 

 nodvendigbed. Ligesaa lidl som "man bar seel noget andel nyere Sprog 

 i Europa vende tilbage til sin Oldlid, til fora'ldede Sprogkilder og Sprog- 

 former: ligesaa lidl kunde de danske Forfallere i del ISde Aarbundrede 

 gaae tilbage til en rigere grammalisk Organisme, og iovrigt ypperlig 

 Ordskat, men i en fatligere Lileralurkreds, bvorfra Nordens nyere Sprog- 

 form engang er udrunden. Man kunde ikke soge sine umiddelbare 

 Sprogmonstre blandt islandske Skialde og Sagaskrivere, bvis Lileratur 

 slandsede, da Europas moderne Cuitur begyndle, med den gienfodte For- 

 Iroligbed med Grakenlands og Roms Ciassikere. — Vi bavde i Danmark 



