81 



18de Aarhundrede; men et dansk Skiiflsprog var allcrcde lil, skiondl 

 fattigt og udcn Fylde, i det sexteiide. Det holdt sig, men nedtrykt og 

 forarmet ved Udviklingen af den lajrde og videnskabelige Literatur i del 

 latinske Sprog, hvori ogsaa Danraark log en ikke uberonimelig Deel, i del 

 16de og 17de Aarhundrede; del sluUede sig ogsaa allerede fra Luthers 

 Tid til den hoitydske Sprog- Udvikling, ligesom lidligere lil den neder- 

 tydske og engelske ; det havde imidlerlid i hine Aarhundreder bevarel 

 cndeel mere af dansk Eiendommelighed i Sprogtonen og Ordforraadel, 

 end da vort Skriflsprog, efler en betydelig Synken til barbarisk og pe- 

 ^dantisk Udartning — hvori del omtrent holdt Skridl med Tydskland — 

 begyndle at haeve sig, at udvoxe og forme sig til literair Udvikling. — 

 Disse Forhold og en meget sildig Lileraturdannelse, maalte nodvendig yttre 

 en betydelig og sgeregen Indflydelse paa Skriftsproget. Det var naturligt, 

 at da det danske Folk endelig, imod Midlen af del ISde Aarhundrede, 

 begyndte at tilegne sig den europaeiske aandelige og videnskabelige Cul- 

 tur, var der et foleligl Misforhold imellem det aandelige Slof, man 

 bebovede at optage, og den endnu indskraenkede, forsomte Sprogdannelse. 

 Delle havde man ogsaa langt lidligere folt og udtalt. Imedens enhver Laird 

 og Videnskabsmand i Danmark endnu neppe kiendte nogen anden Sprog- 

 form, at bevaege sig i som Forfatter, end den latinske, fandles der dog, 

 endog blandt Universitelets Professorer en Rasmus Bartholin^ der i en latinsk 

 Oration (1674} i de staerkeste Udtryk formanede og opmuritrede sine Lands- 

 maend til Modersmaalets Brug og Uddannelse til Skriflsprog; ja endog 

 fremstillede Nodvendigheden af at danne en populair Literatur i Landels 

 Sprog, hvis man vilde fremme Nationens aandelige Dannelse, tilligemed 

 dens Sligen i Nalionalvelstand ved nyltig Kundskab og practisk Indsigl. 

 Dermed saae det dog endnu fattigt ud indlil Holberg lagde 

 Grunden til en dansk Literatur; hvilket man noiagtigere kan sige, end 

 at ban var Skaber af en Literatur i Danmark, som neppe en heel Men- 

 neskealder efter bans Dod kunde siges at vaere skabt eller udviklet. Dog 

 var det endnu overhovedet den celdre danske Sprogbrug og Sprogtone, 

 som denne aandfulde og vittige Forfatter fulgte og overholdt. Men, en 

 Fiende af alt aengsteligt Pedanlerie, og begavet med en sielden Lethed i 

 ethvert Slags stilislisk Production, aendsede han hverken i Skrivebrug 

 eller Grammatik den strenge Consequents; var ofte mere skiodeslos, end 

 correct, og var ugeneert i den hyppige Anvendelse af fremmede (nemlig 



