10 



Den Krafl , livoimed iMaauen og Solcn virkc til at inodificero deii 

 terrestriske Tyngdc , er kjeiidelig ved de Oscillalioricr , som frcm- 

 brlDgcs i den flydcnde Masse paa Jordens Ovcrdade , Verdenshavet og 

 Atmospha?reii. En Hickke af sladige Baromeler-Iagltagelser , anslillede 

 i de tropiske Egne til de Tider og Klokkeslel, soin Theorien foreskriver, 

 kan, som Laplace liar viisl, Ijcrie lil at beslemme den lunariske Ebbc 

 og Flod i Atmosphflcrcn. Derimod er den samme Krafl for svag til at 

 knnne cflervises vcd Pendnlsvingningcrne; Ihi Maanen, hvis Virkning 

 er omtrent 2,4 Gang slorrc end Solens, vil, stillet i et Steds Zenit eller 

 Nadir, kun formindskc dclle Sleds Tyngde ved en Otlemiiliondeel, hvilket 

 i et heelt Dogn kun bevirker en Retardalion i Pendulct af en halv 

 Ilundrededeel af en Seciind. Den virkelige Slorrelse bliver noget min- 

 dre formedelst de forskjellige Zenildistancer, som Maanen maa gjennem- 

 lobe under Himlens daglige Rotation combineret med dens egen Bevaj- 

 gelse. Del er aitsaa ene ved Calculens Hjaelp, at man vil kuniie efler- 

 spore delte Phaenomen , der er bundel til megel simple Love, men for- 

 medelst sin Ringhed unddrager sig fra virkelig lagltagelse. Folgende 

 Bclegnelser kunne faslsailtes : 



Attraclionscoeflicienlen ==/". 



Afstanden mellera Jordens og Himmellegemets Centrum . =a. 



Jordkuglens Radius =r. 



Himmellegemets Masse =M, 



Dels Zenildistance =X. 



Den Kraft, hvormed Himmellegcmel tillraekker el Punkl paa Jordens 

 Ovcrflade, decomponeres i to andre, den ene perpendiculair paa, den 

 anden parallel med Relningen fra Jordens til Himmellegemets Centrum. 

 Disse Kracfter, betegnede respective (p og xp, ere 



_ fMia-rcoO) A.^Jl ^^^ r^\ - I ^ ^ 



«•* \ a a"/ a" 



Disse give alter ved Decomposition to Kra^flcr f/, F, den forste vertical 

 i raodsat Reining af Tyngdcn, den anden horizontal dirigeret i Himmel- 

 legemets Vcrlicalplan : 



